Справа № 509/1915/26
Номер провадження № 2/521/5428/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

29 травня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Поліщук І.О.
за секретаря Коржеван В.А.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Овідіопольський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Могила Марини Михайлівни про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Могила Марини Михайлівни про зняття арешту з майна.
В обґрунтування вимог позивачі посилались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після чого була заведена спадкова справа №79/2024, номер у реєстрі – 73089741. Спадкоємцями є позивачі. Під час оформлення документів на отримання спадщини було встановлено, що стосовно спадкодавця - ОСОБА_5 – наявний запис про арешт нерухомого майна, а тому оформлення спадщини не вбачається можливим. Вказано, що 20 березня 2025 року було подано на ім`я приватного нотаріуса (третя особа) заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, кадастровий номер якої: 5123782000:02:001:1721, разом із розташованим на ній садовим будинком, за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа № 79/2024.
В результаті підготовки до видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначене вище майно встановлено інформацію, а саме: при перевірці в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутності заборони або арешту на нерухоме майно, на ім`я спадкодавця, ОСОБА_5 , було виявлено в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна наявність зареєстрованого обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер якого: 9592605, зареєстрованого: 05.03.2010 16:54:01 за № 9592605 реєстратором: Одеська філія держаного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 65017, Одеська обл.., м. Одеса, вул. Бреуса, буд. 26/2, (048)717-52-12, підстава обтяження:/Постанова про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 266425, 05.03.2010, Відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції, код: 35038745, 67800, Одеська обл.., Овідіопольський р., смт. Овідіополь, вул. Портова, 2, тел. (251) 3-12-37,3-19-41. Вказаний запис перешкоджає реалізації спадкових прав позивачів.
За наведених обставин позивачі звернулися до суду із цим позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.04.2026 року справу передано на розгляд судді Поліщук І.О.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2026 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 18.05.2026 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Могила Марини Михайлівни про зняття арешту з майна закрито та призначено справу до судового розгляду на «29» травня 2026 року о 13 годині 00 хвилин в залі судових засідань № 215 у приміщенні Хаджибейського районного суду м. Одеси (вул. Василя Стуса, 1-а).
Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити.
Відповідачі у судові засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце судового засідання були своєчасно повідомлені належним чином відповідно до вимог ЦПК України. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим постановити рішення про задоволення позову з огляду на таке.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після чого була заведена спадкова справа №79/2024, номер у реєстрі – 73089741.
Спадкоємцями є позивачі.
Під час оформлення документів на отримання спадщини було встановлено, що стосовно спадкодавця - ОСОБА_5 – наявний запис про арешт нерухомого майна, а тому оформлення спадщини не вбачається можливим. Відповідні обставини підтверджені листом №53/02-14 від 20.03.2025 року.
Вказано, що 20 березня 2025 року було подано на ім`я приватного нотаріуса (третя особа) заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, кадастровий номер якої: 5123782000:02:001:1721, разом із розташованим на ній садовим будинком, за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа № 79/2024.
В результаті підготовки до видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначене вище майно встановлено інформацію, а саме: при перевірці в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутності заборони або арешту на нерухоме майно, на ім`я спадкодавця, ОСОБА_5 , було виявлено в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна наявність зареєстрованого обтяження: 
арешт нерухомого майна, реєстраційний номер якого: 9592605, зареєстрованого: 05.03.2010 16:54:01 за № 9592605 реєстратором: Одеська філія держаного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 65017, Одеська обл.., м. Одеса, вул. Бреуса, буд. 26/2, (048)717-52-12, підстава обтяження:/Постанова про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 266425, 05.03.2010, 
Відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, 
Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції, код: 35038745, 67800, Одеська обл.., Овідіопольський р., смт. Овідіополь, вул. Портова, 2, тел. (251) 3-12-37,3-19-41.
На підставі цього позивачами було здійснено звернення до Овідіопольського районного відділу ДВС, у відповідь на шо повідомлено, що стосовно ОСОБА_5 на виконанні у відділі перебувало два провадження:
№17830400 з примусового виконання виконавчого листа від 11.02.2009 року – завершено згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»;
№38685529 з примусового виконання виконавчого листа від 28.05.2009 року – завершено згідно п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».
Оскільки обставини, із якими б законодавство пов`язувало наявність записів про арешт майна, відсутні, позивачі звернулись до суду із даним позовом.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України).
Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України).
В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту (постанова Верховного Суду України від 23.01.2013).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Так, статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступне, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 за № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).
Крім цього, згідно положень Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року (у редакції, що діяла на момент завершення виконавчого провадження), а саме ст.50 цього Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно п.2 та п.4 ч.1 ст.47 Закону у редакції від 1999 року підставами для повернення виконавчого документа є:
у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 
стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.
У Законі України «Про виконавче провадження» (від 2016 року) у ч.1 ст.40 вказано, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Згідно встановлених матеріалів справи, стосовно ОСОБА_5 на виконанні у відділі перебувало два провадження:
№17830400 з примусового виконання виконавчого листа від 11.02.2009 року – завершено згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»;
№38685529 з примусового виконання виконавчого листа від 28.05.2009 року – завершено згідно п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».
Кожна із вказаних обставин є передумовою для зняття покладеного в межах виконавчого провадження арешту в силу ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».
Судом встановлено, що питання про зняття арешту з майна не було вирішено своєчасно, тому існує необхідність вжиття заходів щодо зняття арешту, оскільки вказані обмеження створюють перешкоди у реалізації позивачами свого права на майно. Державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. У матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті зазначеного вище майна. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивачів, а тому їх право підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом зняття арешту з майна.
При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого )можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).
Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК).
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК).
Згідно ч.1 ст.446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.
Таким чином, з урахуванням наведених обставин та відсутності заперечень з боку відповідачів суд вважає, що позовні вимоги належать до задоволення.
Керуючись ст.ст. 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Могила Марини Михайлівни про зняття арешту з майна задовольнити.
Зняти арешт з нерухомого майна (реєстраційний номер: 9592605, зареєстрований: 05.03.2010 16:54:01 за № 9592605 реєстратором: Одеська філія держаного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 65017, Одеська обл.., м. Одеса, вул. Бреуса, буд. 26/2, підстава обтяження: Постанова про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 266425, 05.03.2010, Відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції, код: 35038745, 67800, Одеська обл.., Овідіопольський р., смт. Овідіополь, вул. Портова, 2.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя          Поліщук І.О.