154/2548/26 
3/154/960/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року м. Володимир
Суддя Володимирського міського суду Волинської області Вітер І.Р., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця смт Ярмолинці Хмельницької області, військовослужбовця, капітана, начальника першого відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
 
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 246582 від 19 червня 2026 року, під час здійснення перевірки організації несення служби прикордонним нарядом «Контрольний пост» о 05 год 27 хв 05 червня 2026 року у начальника першого відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 капітана ОСОБА_2 , який ніс службу старшим прикордонного наряду «Контрольний пост» на околиці населеного пункту Стенжаричі, було виявлено особистий засіб мобільного зв`язку — мобільний телефон, який не входив до предметів екіпірування прикордонного наряду.
У протоколі зазначено, що такими діями ОСОБА_2 порушив вимоги статей 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзацу шістнадцятого пункту 11 глави 2 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2015 року № 1261, та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 04 січня 2023 року № 19-АГ «Про порядок використання мобільних терміналів», чим в умовах особливого періоду вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-18 КУпАП. 
У судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав та просив провадження у справі закрити.
Пояснив, що у зазначений у протоколі період дійсно входив до складу прикордонного наряду «Контрольний пост» і виконував обов`язки старшого наряду. На час проведення перевірки він спав у службовому вагончику. Поруч із ним знаходився мобільний телефон, який перевіряючі сфотографували, не розбудивши його.
ОСОБА_2 стверджував, що зафіксований поруч із ним пристрій був не його особистим мобільним телефоном, а службовим засобом зв`язку, який постійно знаходився у місці несення служби та був необхідний для виконання службових завдань.
Його особистим телефоном є смартфон iPhone 15, однак цей телефон він до місця несення служби не брав, оскільки був обізнаний із забороною використання особистих засобів зв`язку під час служби. Особистим телефоном упродовж несення служби не користувався. На його переконання, висновком службового розслідування також не встановлено ані належності зафіксованого телефона саме йому, ані факту використання ним особистого мобільного пристрою.
ОСОБА_2 не заперечував, що на час перевірки спав, та зазначив, що погоджується з можливою оцінкою такої поведінки як окремого порушення порядку несення служби. Водночас наголосив, що в межах цієї справи до відповідальності за сон під час служби, неналежне спостереження за місцевістю або неналежну організацію служби підлеглих його не притягують. У протоколі йому фактично поставлено у вину порушення правил поводження з особистим мобільним засобом зв`язку, якого він не вчиняв.
На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_2 у судовому засіданні добровільно продемонстрував суду належний йому смартфон iPhone 15, зокрема журнал телефонних викликів та відомості про комунікацію у встановлених на ньому месенджерах за період із 08 год 00 хв 04 червня 2026 року до 08 год 00 хв 05 червня 2026 року.
Під час огляду продемонстрованих відомостей установлено, що за цей період у журналі телефонних викликів містився лише один пропущений вхідний дзвінок від дружини ОСОБА_2 . Відомостей про здійснені ним або прийняті телефонні дзвінки, а також про вхідну чи вихідну комунікацію у продемонстрованих суду месенджерах за зазначений період не виявлено.
Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
За змістом ст. 280 КУпАП при розгляді справи орган чи посадова особа зобов`язані з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Частиною першою ст. 172-18 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, а частиною другою цієї статті — за те саме діяння, вчинене в умовах особливого періоду. 
Диспозиція ст. 172-18 КУпАП є бланкетною. Тому для встановлення складу цього адміністративного правопорушення недостатньо самого факту перебування особи у складі прикордонного наряду. Необхідно встановити конкретне правило несення прикордонної служби, яке було порушено, зміст відповідної дії чи бездіяльності, а також довести ці обставини належними і достатніми доказами.
У справі не заперечується, що ОСОБА_2 входив до складу прикордонного наряду «Контрольний пост» та виконував обов`язки старшого наряду.
Водночас сам по собі статус ОСОБА_2 як військовослужбовця і члена прикордонного наряду не доводить вчинення ним адміністративного правопорушення. Вирішальним є встановлення конкретного порушення правил несення прикордонної служби у межах фактичних обставин, викладених у протоколі.
У протоколі протиправність поведінки ОСОБА_2 пов`язано з виявленням у нього особистого засобу мобільного зв`язку, який не входив до предметів екіпірування прикордонного наряду, та наведено посилання на наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 04 січня 2023 року № 19-АГ «Про порядок використання мобільних терміналів».
Дослідження повного тексту цього наказу свідчить, що ним установлено різний порядок використання особистих і службових засобів зв`язку.
Так, пунктом 1 наказу заборонено використання військовослужбовцями та працівниками особистих мобільних терміналів, SIM-карток та особистих технічних засобів — смартфонів, планшетів, нетбуків, смартгодинників тощо:
?під час несення служби у прикордонних нарядах; 
?під час несення служби у добових нарядах внутрішньої служби; 
?під час проведення службових нарад; 
?для оперативного обміну службовою інформацією. 
Пунктом 2 наказу передбачено окремі випадки дозволеного використання особистих мобільних терміналів і SIM-карток, зокрема для організації оповіщення особового складу, прикордонним нарядом «ЧІТС», інженерними групами для фото- та відеофіксації робіт, а також військовослужбовцями строкової служби у визначений час для особистих потреб. В інших випадках військовослужбовці строкової служби зобов`язані здавати особисті засоби зв`язку на тимчасове зберігання.
У пункті 3 наказу передбачено, що в окремих відділах прикордонної служби для здійснення фото- та відеофіксації правопорушень, провокацій та інших незаконних дій за рішенням начальника підрозділу прикордонним нарядам може бути дозволено використовувати мобільні телефони без SIM-карток у режимі «без зв`язку» з вимкненою геолокацією.
Пунктом 6 наказу при використанні особистих мобільних терміналів заборонено, зокрема, передавати інформацію з обмеженим доступом, здійснювати фото- та відеофіксацію місць дислокації підрозділів, переглядати файли розважального характеру, користуватися інтернет-браузерами, соціальними мережами та месенджерами під час службової діяльності. Цим же пунктом військовослужбовцям при виконанні службових обов`язків наказано використовувати тільки службові засоби зв`язку.
Пунктом 7 наказу передбачено проведення перед заступанням на службу інструктажу щодо заборони використання особистих засобів зв`язку та чіткого визначення порядку організації зв`язку в ланці «прикордонний наряд — відділ прикордонної служби».
Пунктом 8 наказу прямо передбачено використання засобів корпоративного мобільного радіозв`язку для підтримання зв`язку з прикордонними нарядами та дільничними інспекторами прикордонної служби, які несуть службу на віддалених і оперативних ділянках, а також для підтримання взаємодії з представниками інших правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування. 
Отже, наказ № 19-АГ не встановлює абсолютної заборони на перебування будь-якого мобільного телефона у місці несення служби. Навпаки, його приписи розмежовують особисті мобільні пристрої, використання яких під час служби за загальним правилом заборонено, і службові засоби зв`язку, використання яких передбачено для виконання службових завдань та підтримання зв`язку з прикордонними нарядами.
Тому для доведення порушення зазначеного наказу недостатньо встановити лише перебування поруч із військовослужбовцем певного мобільного пристрою.
Необхідно було довести, що зафіксований пристрій був саме особистим мобільним телефоном ОСОБА_2 , а не службовим засобом зв`язку, та що ОСОБА_2 використовував його під час несення служби всупереч установленій забороні.
Таких обставин матеріалами справи не підтверджено.
У протоколі не наведено марки, моделі, серійного номера, номера ОСОБА_3 , SIM-картки, абонентського номера чи будь-яких інших індивідуальних ознак телефона, який знаходився поруч із ОСОБА_2 .
Відсутні відомості про те, ким, у який спосіб та на підставі яких об`єктивних даних було встановлено, що цей телефон належав особисто ОСОБА_2 .
Пристрій не вилучався та не оглядався. Не перевірялося, чи був він службовим або корпоративним засобом зв`язку, чи обліковувався за відповідним підрозділом, чи використовувався для підтримання зв`язку з прикордонним нарядом.
Не досліджувалися вміст пристрою, журнал викликів, відомості про обмін повідомленнями, SIM-картка або будь-які інші дані, які могли б свідчити про його належність ОСОБА_2 чи використання ним.
У матеріалах справи відсутня і фотографія, про яку ОСОБА_2 повідомив у судовому засіданні. Тому суд позбавлений можливості безпосередньо оцінити вид пристрою, місце його знаходження та інші обставини його фіксації.
Пояснення ОСОБА_2 про те, що поруч із ним знаходився службовий телефон, який постійно перебував у місці несення служби, жодним належним доказом не спростовано.
Висновок службового розслідування також не містить установленого факту використання ОСОБА_2 особистого мобільного телефона.
У ньому зазначено, що у старшого прикордонного наряду капітана ОСОБА_2 особистий мобільний телефон знаходився на грудях, тоді як він у цей час перебував на відпочинку. Водночас не зазначено, за якими ознаками комісія визначила цей пристрій саме як особистий телефон ОСОБА_2 , не наведено його ідентифікаційних даних та не описано жодної дії ОСОБА_2 з його використання.
Більше того, у поясненнях, долучених до службового розслідування, ОСОБА_2 заперечив, що мав при собі або використовував особистий мобільний телефон.
На відміну від інших членів наряду, щодо яких у висновку службового розслідування наведено їхні пояснення про наявність і фактичне використання особистих телефонів, стосовно ОСОБА_2 такого факту не встановлено.
Таким чином, висновок службового розслідування у цій частині фактично відтворює первинне твердження про знаходження певного телефона поруч із ОСОБА_2 , однак не містить самостійних об`єктивних даних про особисту належність цього пристрою або його використання ОСОБА_2 . 
Саме по собі знаходження певного телефона поруч із військовослужбовцем не є тотожним використанню особистого мобільного термінала.
Так само фізичне розташування пристрою поруч із ОСОБА_2 не виключає його пояснень про те, що це був службовий засіб зв`язку, використання якого наказом № 19-АГ не заборонено, а навпаки передбачено для забезпечення виконання службових завдань.
Висновок про порушення ОСОБА_2 наказу № 19-АГ за таких обставин ґрунтувався б на двох послідовних припущеннях: по-перше, що зафіксований пристрій був його особистим телефоном, і, по-друге, що він використовував цей телефон під час несення служби.
Жодне із цих припущень належними доказами не підтверджено.
Суд також ураховує добровільно продемонстровані ОСОБА_2 у судовому засіданні відомості з належного йому особистого смартфона iPhone 15.
Журнал телефонних викликів і відомості про комунікацію у продемонстрованих суду месенджерах за період із 08 год 00 хв 04 червня 2026 року до 08 год 00 хв 05 червня 2026 року не містили даних про здійснені ОСОБА_2 або прийняті ним телефонні дзвінки чи про обмін повідомленнями. За цей період зафіксовано лише один пропущений вхідний дзвінок від його дружини.
Зазначені відомості не покладають на ОСОБА_2 обов`язку доводити свою невинуватість і не звільняють уповноважену посадову особу від обов`язку зібрати належні докази адміністративного обвинувачення.
Водночас продемонстровані відомості узгоджуються з послідовними поясненнями ОСОБА_2 про те, що особистий смартфон він до місця несення служби не брав і під час служби ним не користувався.
Суд ураховує, що відомості були продемонстровані на час судового розгляду та самі собою не можуть бути безумовним підтвердженням усіх обставин події. Однак у сукупності з відсутністю будь-яких належних доказів використання ОСОБА_2 особистого мобільного телефона вони додатково підтверджують обґрунтованість його заперечень.
Суд окремо оцінює пояснення ОСОБА_2 про те, що на час перевірки він спав, а також відповідні відомості висновку службового розслідування.
Згідно з висновком службового розслідування ОСОБА_2 перебував у службовому вагончику та спав. При цьому в різних частинах висновку наведено різні часові межі визначеного для нього відпочинку: з 05 год 00 хв до 07 год 00 хв та з 04 год 00 хв до 08 год 00 хв 05 червня 2026 року.
В обох випадках перевірка, проведена о 05 год 27 хв, припадала на зазначений у матеріалах період відпочинку.
Разом із тим питання про те, чи становили сон ОСОБА_2 , перебування складу наряду у вагончику, нездійснення спостереження за прилеглою місцевістю або неналежна організація служби підлеглих окреме порушення правил несення прикордонної служби, не є предметом цього провадження у межах фактичної суті складеного протоколу.
У протоколі не сформульовано обвинувачення у сні всупереч графіку, залишенні ділянки без спостереження, невиконанні обов`язків старшого наряду або неналежній організації служби підлеглих.
Тому пояснення ОСОБА_2 про те, що він погоджується з можливою оцінкою свого сну як окремого порушення, не є визнанням ним вини у вчиненні саме того діяння, яке поставлено йому у вину у цій справі.
Суд не вправі самостійно змінювати фактичну сутність адміністративного обвинувачення та замість недоведеного порушення правил використання особистого мобільного телефона визнати особу винною у вчиненні іншого можливого порушення правил несення прикордонної служби.
Такі дії означали б вихід за межі фактичних обставин протоколу, позбавляли б особу можливості належно захищатися від конкретно сформульованого обвинувачення та покладали б на суд невластиву йому функцію обвинувачення.
Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, у якому сформульовано адміністративне обвинувачення, однак сам по собі він не є безумовним доказом вини особи, якщо викладені в ньому обставини заперечуються та не підтверджені сукупністю інших належних, допустимих і достатніх доказів.
Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Зазначений конституційний принцип означає, що відсутність доказів особистої належності телефона ОСОБА_2 і його використання не може бути замінена припущенням, заснованим лише на знаходженні певного мобільного пристрою поруч із ним.
Отже, матеріалами справи підтверджено лише те, що під час перебування ОСОБА_2 у стані сну поруч із ним знаходився мобільний пристрій.
Водночас не доведено, що цей пристрій був особистим мобільним телефоном ОСОБА_2 , а не службовим засобом зв`язку, використання якого передбачено наказом № 19-АГ.
Не встановлено також жодного факту користування ОСОБА_2 цим пристроєм: здійснення чи прийняття дзвінків, обміну повідомленнями, користування мережею Інтернет, соціальними мережами, месенджерами або вчинення інших дій із мобільним телефоном.
Таким чином, у справі не доведено об`єктивної сторони поставленого ОСОБА_2 у вину адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
Оскільки конкретне діяння, викладене у протоколі, належними та достатніми доказами не підтверджене, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.
Керуючись статтями 7, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИВ:
 
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом десяти днів із дня її винесення.
Копію постанови протягом трьох днів вручити або надіслати ОСОБА_2 та органу, який направив матеріали справи до суду.

Суддя І.Р. Вітер