УКРАЇНА
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
справа № 361/2620/24
провадження № 2/361/3208/24
29.06.2026

РІШЕННЯ
Іменем України 

29 червня 2026 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючого судді	Петришин Н.М.,	
за участю секретаря	Грищенко А.М.,	

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в :
Стислий виклад позиції позивача
У березні 2024 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Артеміда-Ф». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 02 березня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 укладено Договір надання позики на умовах фінансового кредиту № 00020030790, за яким остання отримала кредит на суму 4 000 грн, строком з 02.03.2020 року по 31.03.2020 року, зі сплатою процентної ставки та комісії у розмірі, визначеному умовами договору. Даний договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
ТОВ «Фінансова компанія «Форза» належним чином виконало умови договору, перерахувавши на рахунок відповідача суму кредиту. Однак, відповідачка ОСОБА_1 порушила умови договірних зобов`язань.
26 лютого 2021 року згідно умов Договору факторингу №20210226-Ф/2 ТОВ «Фінансова компанія «Форза»» відступлено право вимоги за кредитним договором №00020030790 від 02.03.2020 року на користь ТОВ «Артеміда - Ф», а відповідно ТОВ «Артеміда - Ф» набуло права вимоги до відповідачки ОСОБА_1 .
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 15563,95 грн., просило стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн.
Заперечення відповідача 
01 квітня 2024 року від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому остання заперечує проти позову та просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що вона не укладала даного кредитного договору, номер телефону та ел. пошта їй не належать, також ТОВ Фінансова компанія «Форза» не надало до суду належних доказів (первинних або платіжних документів) перерахування на її платіжну картку грошових коштів, наданих в кредит. Відповідач вважає, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме не доведено, перерахування відповідачу кредитних коштів, а тому у задоволенню позову просить відмовити.
Заяви, інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчаком І.М. від 22 березня 2024 року відкрито провадження в справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 04 листопада 2025 року прийнято справу до свого провадження, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
У судове засідання позивача не з`явився. До початку розгляду справи від представника позивача – адвоката Бачинського О.М. надійшла заява про розгляд справи без його участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час повідомлена належним чином. Подала відзив, в якому заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні у повному обсязі.
Обставини справи, що встановлені судом
Судом встановлено, що 02 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Форза» та ОСОБА_1 укладено Договір надання позики на умовах фінансового кредиту № 00020030790, Згідно розділу 5 «Умови надання позики на умовах кредиту» ОСОБА_1 отримала кредит на суму 4 000 грн., строком на 30 днів з 02.03.2020 року по 31.03.2020 року, зі сплатою процентної ставки 1.3 % в день.
За змістом п. 5.3 договору «Розпис сукупної вартості кредиту», відсоткова ставка становить 1,30% або 52,00 грн., в день, а відповідно загальна (орієнтовна) вартість кредиту становить 5660,00 грн.
Відповідно до п. 8 договору, з 41 календарного дня прострочення кредиту позикодавець має право нарахувати пеню за ставкою 2,50 відсотків за кожен день прострочення.
Пунктом 9 договору «Графік платежу» передбачено, що строк користування кредитом становить 30 днів, сума основного боргу становить 4 000,00 грн., сума процентів 1560,00 грн., сума загальна платежу по кредиту становить 5 660,00 грн.
Відповідно до виписки АТ Комерційного банку «ПриватБанк» від 07.04.2026 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 , який зазначений в договорі позики та належить ОСОБА_1 , однак 03.02.2020 року, відбувся тільки повернення грошового переказ у розмірі 1 гривні.
26 лютого 2021 року між ТОВ « Фінансова компанія «Форза» та ТОВ «Артеміда –Ф» укладено договір факторингу № 20210226-Ф/2, у відповідності до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, визначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Згідно Витягу з реєстру прав вимог №1 до договору факторингу № 20210226-Ф/2 від 26.02.2021, на користь позивача - ТОВ «Артеміда –Ф» відступлено право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 00020030790від 03 березня 2020 року у загальному розмірі вимог на суму 5 560,00 грн., з яких 4 000,00 грн. – заборгованість за основною сумою боргу, 1 560,00 грн. – сума заборгованості за відсотками.
З наведених позивачем у позові розрахунків встановлено, що ОСОБА_1 належним чином договірні зобов`язання не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість у загальному розмірі 15 563,95 грн., з яких 4 000 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 1 560,00 грн – сума заборгованості за відсотками, 9 000 грн - заборгованість по прострочених відсотках за користування, 1 003,95 грн – інфляційне збільшення. 
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Системний аналіз указаних норм закону свідчить про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року 
 № 127/33824/19.
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Законом України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Така пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом його підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача. 
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вищевказаний договір позики № 00020030790від 03 березня 2020 року прирівнюється до укладеного у письмовій формі.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» надано суду копії договору про надання позики на умовах фінансового кредиту, Додаток до договору про надання позики на умовах фінансового кредити (графік платежів), договору факторингу, акту прийому-передачі, витягу з Реєстру боржників, а також розрахунок заборгованості за укладеним договором позики. 
Однак, надані позивачем документи, ні прямо, ні опосередковано, не підтверджують факт отримання відповідачкою ОСОБА_1 від первісного кредитора – ТОВ «ФК «Форза» грошових коштів на підставі укладеного договору позики та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначено у позові ТОВ «ФК «Артеміда –Ф».
Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів перерахування на банківський рахунок відповідачки суми позики за Договором №00020030790від 03 березня 2020 року.
Більше того, Відповідно до виписки АТ Комерційного банку «ПриватБанк» від 07.04.2026 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 , який зазначений в договорі позики та належить ОСОБА_1 , встановлено що 03.02.2020 року зафіксовано транзакцію щодо повернення грошового переказу у розмірі 1 гривні, тобто переказу коштів у розмірі 4000 грн по вищевказаному кредитному договору не підтверджено.
У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
За наведених обставин справи суд погоджується з доводами відповідача та вважає, що надані ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» матеріали справи не підтверджують заявлених вимог, оскільки стороною позивача не надано доказів перерахування відповідачу грошових коштів у позику за Договором № 00020030790 від 03 лютого 2020 року.
Враховуючи все вищевикладене, оцінивши наявні в матеріалах докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, відтак у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором № 00020030790 від 03 лютого 2020 року суд відмовляє.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 207, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України, 76, 77, 81, 89, 273, 274, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в :
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія 
«Артеміда-Ф», код ЄДРПОУ - 42655697, адреса місцезнаходження: вул. С. Бандери, буд. 87, оф. 54, м. Львів, 79013.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Наталія ПЕТРИШИН