Справа № 211/5299/26
Провадження № 2/211/4560/26

РІШЕННЯ
іменем України

03 червня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді – Ніколенко Д.М., 
за участю секретаря судового засідання – Медведєвої А.Д.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області, треті особи: Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Сохацька Олена Володимирівна, ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування, -
встановив:
позивач  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області, де третіми особами зазначено Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Сохацьку Олену Володимирівну, ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування та просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування. Позовні вимоги представником позивача обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою. Її батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до довідки КП «Житлово- водопостачальне господарство Очеретинської селищної ради» від 07.07.2016 року на момент смерті ОСОБА_3 , який проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з періоду 27.09.1990 року і до моменту смерті, з ним були зареєстровані: жінка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (тобто позивачка), внук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (для позивачки він являється сином). Матір позивачки ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до довідки КП «Житлово- водопостачальне господарство Очеретинської селищної ради» від 07.07.2016 року на момент смерті ОСОБА_4 , яка проживала і була зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з періоду 27.09.1990 року і до моменту смерті, з нею були зареєстрована дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (тобто позивачка). Батькам позивачки на праві власності належала квартира загальною площею 49,1 кв.м, в якій вони проживали, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, видане 22.07.1993 року комісією з приватизації державного житлового фонду при виконавчому комітеті Очеретинської селищної ради народних депутатів. Відповідно до реєстраційного напису дана квартира АДРЕСА_2 зареєстрована Донецькому міському БТІ на праві приватної власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що записано в реєстрову книгу за № 928 від 29 липня 1993 року. Реєстраційний напис на документі про право власності, зроблений бюро технічної інвентаризації, свідчить про дотримання законодавства, яке діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. За життя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 склали заповіти на випадок своєї смерті, у якому своє майно заповіли дочці ОСОБА_1 (тобто позивачці). Але позивачка належне спадкодавцям майно не успадкувала за заповітом. Разом з тим вона не подавала нотаріусу заяву про відмову від отримання спадщини. Після смерті матері аж до початку 2024 року позивачка оплачувала рахунки за надані комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 (що підтверджується рахунками та квитанціями). Нині дана територія є окупованою. 30 вересня 2025 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Сохацької О.В. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 . Однак постановою нотаріуса від 08.10.2025 року позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме – у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку в праві власності на квартиру після смерті батька ОСОБА_3 . Підставою для видачі такої постанови стала відсутність підтверджуючої інформації про державну реєстрацію права власності на майно. Зокрема у постанові нотаріуса йдеться про таке.: «З відповіді Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області вбачається неможливість надання інформації щодо наявності архівних даних оформлених та/або зареєстрованих прав власності, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року або про їх відсутність на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що філія БТІ м.Донецька у м.Ясинувата та Ясинуватському районі, де знаходиться вищезазначена інформація, з 2014 року по теперішній час відноситься до тимчасово окупованої території. Згідно із інформацією з ДРРП на нерухоме майно отриманою шляхом безпосереднього доступу нотаріуса, станом на 08.10.2025р. в реєстрі відсутні відомості про зазначений в заяві спадкоємиці об`єкт – частку власності на квартиру». Постановою нотаріуса від 08.10.2025 року з аналогічних підстав позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме – у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку в праві власності на квартиру й після смерті матері ОСОБА_4 . У листі Очеретинської селищної ради від 08.04.2026р. (у відповідь на адвокатський запит) зазначається, що державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на території Очеретинської селищної територіальної громади Покровського (колишнього Ясинуватського) району, до 01.01.2013р. проводилась філією БТІ м.Донецька у м.Ясинувата Ясинуватського району в реєстрі прав власності на нерухоме майно на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах). Місцезнаходженням КП «Бюро технічної інвентаризації м.Донецька» є місто Донецьк, території якого визнана тимчасово окупованою територією України. Філія БТІ м.Донецька у м.Ясинувата та Ясинуватського району теж знаходиться на окупованій території у місті Ясинувата Донецької області. Відтак перевірити чи отримати відомості для підтвердження права власності спірного об`єкта нерухомості не вбачається можливим. Отже, на теперішній час  ОСОБА_1  позбавлена можливості отримати документи, що підтверджують державну реєстрацію її права власності на нерухоме майно. У зв`язку з викладеним у неї виникла необхідність у захисті своїх прав у судовому порядку.
Ухвалою суду від 06 травня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
У судове засідання сторони у справі не з`явились.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.
Відповідач Очеретинська селищна військова адміністрація Покровського району Донецької області, в особі начальника адміністрації Коваленка М., звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника, заперечень щодо вимог позивача не мають, просять справу розглянути за наявними матеріалами та прийняти рішення на розсуд суду.
Треті особи Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Сохацька Олена Володимирівна та ОСОБА_2 надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України).
Оскільки відповідач визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, суд, враховуючи положення статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що батькам позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за життя на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23 – копія свідоцтва про право власності на житло, а.с. 25 – копія технічного паспорта, а.с. 25 – копія рішення комісії по приватизації державного житлового фонду).
Відповідно до приписів статті 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, тобто по 1/2 частині квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 (а.с. 14 –копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , а.с. 19 – копія свідоцтва про смерть).
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати позивача  ОСОБА_4 (а.с. 14 – копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , а.с. 21 – копія свідоцтва про смерть).
Спадкоємцем першої черги, який фактично прийняв спадщину як після смерті ОСОБА_3 , так і після смерті ОСОБА_4 , була донька ОСОБА_1 , яка була зареєстрована та фактично мешкала зі спадкодавцями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20, 22 – копії довідок).
Відповідно до статей 1216-1218, 1220, 1222, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За змістом частини 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Частиною 1 статті 1273 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Згідно частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Сохацької О.В. із заявами про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 .
Відповідно до витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі нотаріусом зареєстровані спадкові справи № 63/2025 після смерті спадкодавця ОСОБА_3 та № 64/2025 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 (а.с. 28,29).
У видачі свідоцтв приватним нотаріусом позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутня електронна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підтвердити реєстрацію правовстановлюючих документів на нерухоме майно у відповідному Бюро технічної інвентаризації немає можливості у зв`язку з тим, що на території ведуться бойової дії, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 30,31).
Відповідно до листа Очеретинської селищної ради від 08.04.2026 (у відповідь на адвокатський запит) державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на території Очеретинської селищної територіальної громади Покровського (колишнього Ясинуватського) району, до 01.01.2013р. проводилась філією БТІ м.Донецька у м.Ясинувата Ясинуватського району в реєстрі прав власності на нерухоме майно на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах). Місцезнаходженням КП «Бюро технічної інвентаризації м.Донецька» є місто Донецьк, території якого визнана тимчасово окупованою територією України. Філія БТІ м.Донецька у м.Ясинувата та Ясинуватського району теж знаходиться на окупованій території у місті Ясинувата Донецької області. Відтак перевірити чи отримати відомості для підтвердження права власності спірного об`єкта нерухомості не вбачається можливим (а.с. 32).
У статтях 15 та 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, та одним із способів захисту прав та інтересів є, зокрема, визнання права.
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.
Але як вбачається з матеріалів цивільної справи у позивача наразі виникли реальні умови, які обмежують її право у реалізації нею своїх прав на належне їй нерухоме майно.
Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивачів право власності, а також у разі втрати позивачами документа, який посвідчує його право власності.
Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.
Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1. Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2. На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене вище, беручи до уваги фактичне визнання позову відповідачем, суд вважає встановленим, що батько позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та мати позивача  ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 на законних підставах володіли у рівних частках квартирою АДРЕСА_3 . Тому суд вважає, що є правові підстави для визнання за позивачем права власності на вказане вище нерухоме майно в порядку спадкування за законом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача немає, тому позовні вимоги слід задовольнити.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати віднести за рахунок позивача.
На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 200, 206, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд
ухвалив:
позов  ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири за адресою:  АДРЕСА_1 , загальною площею 49,1 кв. м, житловою площею 25,9 кв. м, в порядку спадкування за заном після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частини квартири за адресою:  АДРЕСА_1 , загальною площею 49,1 кв. м, житловою площею 25,9 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Судові витрати віднести за рахунок позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 03 червня 2026 року.

Суддя          Д.М.Ніколенко