ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 року м.Дніпро Справа № 912/722/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя: Дарміна М.О. (доповідач)
суддів: Іванов О.Г., Чередко А.Є.
при секретарі судового засідання: Новіковій Д.О.

Представники сторін:
від позивача: Назаренко Юрій Володимирович (власні засоби EasyCon) - представник Кіровоградської обласної ради - самопредставництво, витяг з ЄДР
від відповідача: ГАЙВОРОНСЬКА МАРИНА СЕРГІЇВНА (власні засоби EasyCon) - представник Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області - самопредставництво, витяг з ЄДР

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі № 912/722/25 (суддя Кабакова В.Г.)
за позовом Кіровоградської обласної ради, вул. Героїв Майдану, 1, м. Кропивницький, 25022
до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, вул. Ольги княгині, 2, м. Кропивницький, 25009
про визнання недійсними та скасування наказів, зобов`язання передати земельні ділянки

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Кіровоградська обласна рада звернулася до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, у якому просила суд: визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-2/14-25-СГ від 27.02.2025, №11-3/14-25-СГ від 27.02.2025, №11-4/14-25-СГ від 27.02.2025, якими відповідач відмовив позивачу у передачі до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Кіровоградської області земельних ділянок сільськогосподарського призначення; зобов`язати відповідача передати за актом приймання-передачі Кіровоградській обласній раді та до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Кіровоградської області земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною кількістю 15 ділянок.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відмовляється виконувати розпорядження Кабінету Міністрів України № 1200-р від 30.09.2020 та № 713-р від 03.10.2018, якими із державної власності до спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міст Кіровоградської області передано цілісні майнові комплекси закладів професійної (професійно-технічної) освіти, та не виконує своїх зобов`язань щодо передачі земельних ділянок як складових частин зазначених цілісних майнових комплексів у спосіб, встановлений нормами частин 3, 7 статті 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та статей 117, 120 Земельного кодексу України, чим порушує право спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, набуте на законних підставах.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 позов задоволено повністю. Визнано недійсними та скасовано накази Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-2/14-25-СГ від 27.02.2025, №11-3/14-25-СГ від 27.02.2025, №11-4/14-25-СГ від 27.02.2025. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області передати за актом приймання-передачі Кіровоградській обласній раді та до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Кіровоградської області земельні ділянки сільськогосподарського призначення, а саме: 5,4208 га (кадастровий номер 3521785300:02:003:0374), 122,8423 га (кадастровий номер 3521783000:02:000:9012), 6,8281 га (кадастровий номер 3521783000:02:000:9008), 13,9592 га (кадастровий номер 3521783000:02:000:9006), 61,3684 га (кадастровий номер 3521783000:02:000:9009), 73,9849 га (кадастровий номер 3521783000:02:000:9011), 9,6334 га (кадастровий номер 3521783000:02:000:9010), 6,0622 га (кадастровий номер 3521783000:02:000:9007), 29,718 га (кадастровий номер 3521785300:02:003:0375), 89,31 га (кадастровий номер 3521785300:02:003:0376), 191,3 га (кадастровий номер 3524084800:02:002:0933), 3,3 га (кадастровий номер 3524084800:02:002:1511), 52,6544 га (кадастровий номер 3521455100:02:000:0002), 109,4744 га (кадастровий номер 3521455100:02:000:0708), 91,7812 га (кадастровий номер 3521455100:02:000:0709). Стягнуто з відповідача на користь позивача 12112,00 грн судового збору.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що обласні ради здійснюють функції власника майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, у тому числі землею, а розпорядження такими землями відноситься до повноважень обласної ради відповідно до частини 3 статті 86, статті 8 Земельного кодексу України. Суд зазначив, що Кіровоградська обласна рада є суб`єктом земельних правовідносин і уповноважена набувати права на землі, які належать до спільної власності територіальних громад, та розпоряджатись цими землями від імені зазначених громад. Суд першої інстанції, посилаючись на частину 3 статті 66 Господарського кодексу України, статтю 191, статті 187, 188 Цивільного кодексу України, дійшов висновку, що єдиний (цілісний) майновий комплекс підприємства є видом об`єкту нерухомого майна, а земельні ділянки, зазначені в актах приймання-передачі єдиних майнових комплексів, є складовою частиною цих комплексів і передаються у власність одночасно з іншими складовими. Суд зазначив, що комплексне застосування норм статті 7 Закону № 147/98-ВР та статті 117 Земельного кодексу України вказує на момент набуття права власності, документальне оформлення набутого права та особливості документального оформлення набутих прав на землю, у зв`язку з чим доводи відповідача визнано безпідставними, а позовні вимоги — такими, що підлягають задоволенню.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернулось Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі — апелянт), в якій просить поновити строк для подачі апеляційної скарги, прийняти її до розгляду та відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі № 912/722/25 та ухвалити нове, яким провадження у справі закрити у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає оскаржуване рішення ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Місцевий господарський суд, на думку Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області , дійшов помилкового висновку про протиправність наказів відповідача та не врахував, що для переходу права власності на земельну ділянку до набувача об`єкта передачі в розумінні частини 7 статті 7 Закону № 147/98-ВР визначальним є розташування об`єкта передачі на цій земельній ділянці. За відсутності на земельній ділянці жодних об`єктів передачі (нерухомого майна) відсутні підстави для переходу права власності на неї. Апелянт зазначає, що позивач не надав документів, які підтверджували б право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на спірних земельних ділянках, що є необхідною передумовою для переходу права власності на земельну ділянку.
Апелянт стверджує, що на спірних земельних ділянках відсутнє нерухоме майно, оскільки це землі сільськогосподарського призначення, розташовані за межами населених пунктів. Зокрема, відповідно до інформації Відділу № 3 Управління реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління, на земельних ділянках з кадастровими номерами 3524084800:02:002:0933 та 3524084800:02:002:1511 будь-які будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна відсутні, земельні ділянки є орними землями. Аналогічно, на земельних ділянках Піщанобрідського професійного аграрного ліцею будь-які будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна відсутні. Згідно з листом Комунального закладу «Голованівський професійний ліцей Кіровоградської обласної ради» від 07.04.2025 № 96/01-28, на земельних ділянках з кадастровими номерами 3521455100:02:000:0002, 3521455100:02:000:0708, 3521455100:02:000:0709 також відсутні об`єкти нерухомого майна. Апелянт вказує, що суд не врахував дані обставини та не надав оцінки відповідним доказам.
Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області наголошує, що зміни до Закону № 147/98-ВР, внесені Законом № 5245-VI від 06.09.2012 та Законом № 1720-IX від 08.09.2021, мали на меті запровадити принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди (superficies solo cedit), посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 902/1207/22, від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19. Водночас апелянт зазначає, що у відповідних нормативних актах та пояснювальних записках до проектів законів жодним чином не вказано, що ці норми стосуються такого нерухомого майна як єдині майнові комплекси.
Апелянт вказує, що суд не врахував, що матеріально-правовою підставою для звернення позивача є абзац 3 частини 3 статті 120 Земельного кодексу України, який конкретизує, що на земельній ділянці повинно бути розташовано саме жилий будинок, іншу будівлю або споруду, тоді як єдиний майновий комплекс не є будівлею чи спорудою. Апелянт зазначає, що до набувача у власність переходять землі, на яких розташовані саме будівлі, споруди, а щодо земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні, такі ділянки у власність до набувача не переходять, а продовжують перебувати в постійному користуванні відповідного підприємства на підставі виданих йому чинних правовстановлюючих документів.
Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області також стверджує, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб судового захисту, оскільки відповідно до статті 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок здійснюється за рішеннями відповідних органів, а Головне управління відповідно до його Положення приймає рішення у формі наказів. За таких умов зобов`язання підписати акт приймання-передачі не є належним та ефективним способом судового захисту. Апелянт посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 та інші.
Апелянт зазначає, що Кіровоградська обласна рада не є суб`єктом, який може набувати права на земельні ділянки в порядку, визначеному статтею 117 Земельного кодексу України, оскільки чинний Земельний кодекс визначає суб`єктом саме територіальну громаду села, селища, міста в особі органу місцевого самоврядування та не відносить обласні ради до суб`єктів права комунальної власності на землі. Передача земельної ділянки у спільну власність територіальних громад за зверненням органів, що представляють спільні інтереси територіальних громад, в порядку статті 117 Земельного кодексу України не передбачена. Апелянт посилається на постанови Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 910/11242/19, від 24.05.2023 у справі № 910/2151/22, від 08.06.2022 у справі № 916/417/19. Також апелянт зазначає, що судом не було враховано лист Держгеокадастру України від 08.04.2025 № 16-28-0.132-3118/2-15, в якому зазначено, що питання передачі земельних ділянок державної власності у спільну власність територіальних громад чинним законодавством не врегульовано.
Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області вважає, що права позивача на спірні земельні ділянки не порушені, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, посилаючись на постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19.
Окремо апелянт порушує питання про закриття провадження у справі у зв`язку з неправильним визначенням предметної юрисдикції спору. Апелянт зазначає, що виниклий між сторонами спір безпосередньо пов`язаний зі здійсненням Головним управлінням Держгеокадастру як суб`єктом владних повноважень відповідних владних управлінських функцій в частині розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, а позивачем оскаржується бездіяльність суб`єкта владних повноважень, тому спір слід вирішувати за правилами адміністративного судочинства. Апелянт посилається на частину 1 статті 5, пункт 7 частини 1 статті 4, пункт 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, а також на постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 21.03.2018 у справі № 536/233/16-ц та інші. У зв`язку з цим апелянт вважає, що рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі — закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 231, частини 2 статті 278 Господарського процесуального кодексу України.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Кіровоградська обласна рада подала відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, посилаючись на наступне:
Позивач зазначає, що відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно, в тому числі землю, визнання недійсними актів, що порушують такі права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції, а саме: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Позивач вказує, що предметом спору є вимога про передачу до спільної власності територіальних громад земельних ділянок, вказаних у розпорядженнях Кабінету Міністрів України, а за характером спірних правовідносин в основі спору лежать організаційні та майнові відносини, що склалися між відповідними суб`єктами управління щодо певного об`єкта права власності. Позивач посилається на пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 925/378/17, згідно якої справи у спорах між органами місцевого самоврядування та органами управління державним майном, що виникають з приводу передачі об`єктів з комунальної у державну власність, мають своїм змістом організаційні та майнові відносини і належать до юрисдикції господарських судів. Також позивач посилається на постанову Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 824/15/17-а, зазначаючи, що спір не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів.
Щодо способу захисту позивач зазначає, що відповідно до частин 1, 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, статей 16, 21 Цивільного кодексу України вимога про визнання недійсними наказів є належною і встановленою законом. Позивач вказує, що за нормами статті 7 Закону № 147/98-ВР та статті 117 Земельного кодексу України передача оформляється актом приймання-передачі, а відповідач відмовився від виконання свого обов`язку щодо передачі земельних ділянок шляхом підписання акту приймання-передачі, незважаючи на наявність розпоряджень Кабінету Міністрів України. За таких обставин вимога щодо зобов`язання передати земельні ділянки за актом приймання-передачі є належним та ефективним способом захисту, який підлягає, у тому числі, примусовому виконанню на підставі норм статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».
Щодо суб`єктності обласних рад Кіровоградська обласна рада зазначає, що відповідач свідомо не звертає увагу на існування норми частини 3 статті 86 Земельного кодексу України, згідно якої суб`єктами права спільної власності на земельні ділянки територіальних громад можуть бути районні та обласні ради. Позивач обґрунтовує суб`єктність обласних рад комплексним застосуванням норм пункту 21 частини 1 статті 43, частини 5 статті 60, пункту 10 Розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та пункту «а» частини 1 статті 8, частини 2 статті 122, частини 3 статті 86 Земельного кодексу України, пункту 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». Позивач наголошує, що обласні ради є суб`єктами земельних правовідносин і розпорядниками земель спільної власності територіальних громад сіл, селищ та міст області, а суд першої інстанції надав вичерпну відповідь на доводи відповідача з цього питання.
Позивач також зазначає, що інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не стосуються заявленої у скарзі вимоги про закриття провадження, а суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Крім того, позивач звертає увагу, що в апеляційній скарзі відповідач змінив свою правову позицію і викладає доводи, які не озвучувались у суді першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.06.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Іванов О.Г., Чередко А.Є.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.06.2025р. витребувано у Господарського суду Кіровоградської області матеріали справи/копії матеріалів справи №912/722/25. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі №912/722/25 (суддя Кабакова В.Г.).
27.06.2025р. матеріали справи № 912/722/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Розглянувши клопотання скаржника про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Кіровоградської області 15 травня 2025 року у справі № 912/722/25 у даній справі колегія суддів встановила, що в судовому засіданні 15.05.2025, за участю позивача та відповідача було проголошено вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення (повний текст рішення складено 26.05.2025). Відтак, останній день звернення з апеляційною скаргою припадає на 16.06.2025 (з урахуванням вихідних днів). Рішення суду надіслано сторонам 27.05.2025 р., що підтверджується штемпелем канцелярії суду на звороті а.с. 112 у т.1. 
Відповідно до ч. 7 ст. 116 ГПК України, процесуальний строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
13.06.2025 апеляційна скарга сформована в системі “Електронний суд”, 13.06.2025 апеляційну скаргу зареєстровано в автоматизованій системі документообігу у Центральному апеляційному господарському суді, отже правові підстави на поновлення процесуального строку відсутні.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі №912/722/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 10.03.2026 об 10:00 годин.
10.07.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Кіровоградської обласної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу.
12.02.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
04.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалами Центрального апеляційного господарського суду від 09.03.2026 заяву представника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Також сторін повідомлено що розгляд апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі № 912/722/25 відбудеться в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду зал судового засіданні № 511.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до 13.04.2026 на 12:30 год. Надано Кіровоградській обласній раді у справі можливість подати до суду апеляційної інстанції, з посиланням на наявні в матеріалах справи докази, власні письмові пояснення щодо питань, які виникли у колегії суддів під час судового засідання.
24.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Кіровоградської обласної ради надійшли письмові пояснення по справі.
08.04.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надійшли додаткові пояснення у справі.
13.04.2026 року справу № 912/722/25 було знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судової колегії в іншому судовому процесі та оголошенням сигналу повітряної тривоги. 
З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги колегія суддів вважає за необхідне оголосити перерву.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2026 в судовому засіданні оголошено перерву на 25.05.2026 року об 11:30 год.
В судовому засіданні 25.05.2026 були присутні представник Кіровоградської обласної ради та представник Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.
25.05.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: Статтею 27 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» Кабінету Міністрів України доручено забезпечити передачу з державної власності у комунальну власність професійно-технічних закладів освіти. Рішенням від 20.05.2016 № 95 Кіровоградська обласна рада надала згоду на прийняття у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Кіровоградської області єдиних майнових комплексів професійно-технічних закладів освіти, розташованих на території Кіровоградської області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 № 713-р із державної власності до спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міст Кіровоградської області передано цілісні майнові комплекси закладів професійної (професійно-технічної) освіти, зокрема професійно-технічне училище № 38 смт Голованівськ (код ЄДРПОУ 02544997) та Піщанобрідський професійний аграрний ліцей (код ЄДРПОУ 20650438). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 1200-р із державної власності до спільної власності територіальних громад передано цілісний майновий комплекс професійно-технічного училища № 40 м. Новоукраїнка (код ЄДРПОУ 03071271).
Колегія суддів зауважує, що площа та кадастрові номери земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною кількістю 15 ділянок, які були передані за актами приймання-передачі від 22.06.2022, 23.06.2022 та 01.10.2020 до спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міст Кіровоградської області як частина цілісних майнових комплексів зазначених закладів освіти збігається з відповідними даними земельних ділянок, щодо яких були накази Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-2/14-25-СГ від 27.02.2025; №11-3/14-25-СГ від 27.02.2025 та №11-4/14-25-СГ від 27.02.2025.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади здійснення передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст визначені Законом України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" від 3 березня 1998 року № 147/98-ВР (далі – Закон № 147/98-ВР).
Статтею 2 Закону № 147/98-ВР визначено об`єкти передачі. Об`єктами передачі згідно з цим Законом, зокрема, є цілісні майнові комплекси підприємств, установ, організацій (далі - цілісні майнові комплекси підприємств), їх структурних підрозділів.
Відповідно до ч. 3 ст. 66 Господарського кодексу України, єдиний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об`єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього.
Відповідно до ст. 191 Цивільного кодексу України, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності.
До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статей 187, 188 Цивільного кодексу України, якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором. Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.
Єдиний (цілісний) майновий комплекс підприємства є видом об`єкту нерухомого майна, який визначається особливостями, включаючи спеціальний правовий режим його обігу та використання. Земельні ділянки, зазначені в акті приймання-передачі єдиного майнового комплексу, є складовою частиною цього комплексу і передаються у власність одночасно з іншими складовими цього єдиного майнового комплексу.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 147/98-ВР, передача об`єктів, визначених у абзацах другому - п`ятому частини першої статті 2 цього Закону (крім нерухомого майна, призначеного виключно для розміщення дошкільних навчальних закладів) з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.
Умови передачі об`єктів права державної власності у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст визначено статтею 7 Закону № 147/98-ВР.
За нормами статті 7 зазначеного Закону передача оформляється актом приймання- передачі, який підписується головою і членами комісії. Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права. У разі передачі об`єкта у державну чи комунальну власність до набувача переходить право власності на земельну ділянку, на якій розміщений об`єкт передачі, у порядку, визначеному Земельним кодексом України. Кадастровий номер та розмір такої земельної ділянки зазначаються у рішенні органу, зазначеного у статті 4 цього Закону, про передачу відповідного об`єкта у державну чи комунальну власність.
За нормами статті 117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.
Колегія суддів зауважує , що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26.09.2019 у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27.11.2019 у справі № 629/847/15-к (провадження N 13-70кс19), від 16.06.2020 у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги в частині того, що : « … Виниклі між сторонами спірні правовідносини пов`язані з передачею об`єктів державної власності - цілісних майнових комплексів закладів професійно-технічної освіти, що передані з державної в комунальну власність відповідно до розпоряджень Кабінету Міністрів України № 1200-р від 30.09.2020, № 713-р від 03.10.2018, у спільну власність територіальних громад сіл, селищ міст, набувачем яких є позивач, у зв`язку з чим останній звернувся до Головного управління з метою оформлення переходу права власності на земельні ділянки, на яких розміщенні об`єкти передачі в порядку статей 117, 120 Земельного кодексу України.
Частиною першою статті 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Господарський суд Кіровоградської області дійшов помилкового висновку про протиправність вищевказаних наказів Відповідача та не врахував ряд норм матеріального права, що врегульовують дане питання. Зокрема, не було враховано відсутність на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна, а також безпідставність набуття права комунальної власності обласною радою, яка є лише органом, уповноваженим представляти спільні інтереси територіальних громад.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В ході розгляду заяв позивача від 30.01.2025, 20.02.2025, 18.02.2025 про передачу земельних ділянок, розташованих на території Новоукраїнського та Голованівського районів Кіровоградської області, у спільну власність територіальних громад, сіл, селищ, міст Кіровоградської області, Головним управлінням було встановлено, що позивач не надав документи, що підтверджували б право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, що є необхідною передумовою для переходу права власності на земельну ділянку в розумінні частини 7 статті 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» від 3 березня 1998 року № 147/98-ВР (далі - Закон № 147/98-ВР), яким визначено основні засади здійснення передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст.
Місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано, що для переходу права власності на земельну ділянку до набувача об`єкту передачі в розумінні частини 7 статті 7 Закону № 147/98-ВР визначальним є розташування об`єкта передачі на цій земельній ділянці. В інакшому випадку за відсутності на цій земельній ділянці жодних об`єктів передачі (нерухомого майна) відсутні підстави для переходу права власності на неї. З урахуванням відсутності документального підтвердження розміщення на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна Головне управління не мало правових підстав для задоволення вищевказаних заяв позивача.
Статтею 2 Закону № 147/98-ВР визначено об`єкти передачі. Об`єктами передачі згідно з цим Законом, зокрема, є цілісні майнові комплекси підприємств, установ, організацій (далі - цілісні майнові комплекси підприємств), їх структурних підрозділів.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 147/98-ВР, передача об`єктів, визначених у абзацах другому - п`ятому частини першої статті 2 цього Закону (крім нерухомого майна, призначеного виключно для розміщення дошкільних навчальних закладів) з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.
Умови передачі об`єктів права державної власності у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст визначено статтею 7 Закону № 147/98-ВР.
Відповідно до частини 3 статті 7 Закону № 147/98-ВР, передача цілісних майнових комплексів підприємств провадиться разом з усіма їх активами і пасивами, лімітами, фондами, планами фінансово-господарської діяльності тощо, а об`єктів незавершеного будівництва - також з проектно-кошторисною документацією.
Відповідно до частини 6 статі 7 Закону № 147/98-ВР, право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 6 вересня 2012 року № 5245-VI (набув чинності 01.01.2013 року) статтю 7 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" було доповнено частиною сьомою такого змісту:
"7. Передача об`єкта у державну чи комунальну власність є підставою для передачі відповідно у державну чи комунальну власність земельної ділянки, на якій розміщений об`єкт передачі. Кадастровий номер та розмір такої земельної ділянки зазначаються у рішенні органу, зазначеного у статті 4 цього Закону, про передачу відповідного об`єкта у державну чи комунальну власність".
Місцевим господарським судом не враховано необхідність та мету внесення таких змін до Закону № 5245-VI, що розкриваються в пояснювальній записці до нього, де зазначено, що його основною метою є відмова від розроблення проектів землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності, проектів землеустрою щодо формування земель комунальної власності, та проведення розмежування земель державної та комунальної власності за принципом «в силу закону». Крім того, вказано, що законопроект узгоджує редакцію Земельного кодексу України із Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" щодо можливості сільських, селищних міських рад мати об`єкти комунальної власності на території інших населених пунктів. Законопроектом також пропонувалося розмежувати землі державної власності на землі держави та землі комунальної власності. При цьому землями комунальної власності визначалися всі землі в межах сіл, селищ, міст, крім земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, а також земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що є у державній власності, всі інші землі (крім земель приватної власності) в силу закону залишатимуться у державній власності.
Крім того, в подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переходу прав на земельну ділянку у зв`язку з переходом прав на об`єкт нерухомого майна, який на ній розміщено» від 8 вересня 2021 року № 1720-IX перше речення частини сьомої статті 7 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 34, ст. 228; 2013 р., № 36, ст. 472) було викладено в такій редакції "7. У разі передачі об`єкта у державну чи комунальну власність до набувача переходить право власності на земельну ділянку, на якій розміщений об`єкт передачі, у порядку, визначеному Земельним кодексом України". Така редакція норми є чинною і дотепер.
В пояснювальній записці до проекту даного закону зазначено, що його розроблено з метою усунення прогалин у правовому регулюванні питань, пов`язаних з оформленням та переходом прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухоме майно (житловий будинок, будівлю або споруду), що розміщені на ній.
З викладеного слідує, що вищевказані зміни до Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" мали на меті запровадити в законодавстві принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, що також не було враховано Господарським судом Кіровоградської області при ухваленні оскаржуваного рішення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди хоч безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, але знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (постанови від 6 березня 2024 року Справа № 902/1207/22, від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 37, 38). Згідно з цим принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанову від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42). З урахуванням наведених приписів у разі наявності в особи права власності на об`єкт нерухомості недопустимим є створення перешкод для реалізації такою особою права користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування її об`єкта, а також для оформлення відповідних договірних відносин щодо цієї ділянки (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19).
При цьому слід враховувати, що у зазначених нормативних актах та пояснювальних записках до проектів даних законів жодним чином не вказано, що ці норми стосуються такого нерухомого майна як єдині майнові комплекси, які можуть визнаватися нерухомим майном в розумінні Господарського кодексу України.
Крім того, Господарським судом Кіровоградської області не враховано, що на земельних ділянках, про передачу в комунальну власність яких просить Позивач, відсутнє нерухоме майно, оскільки це землі сільськогосподарського призначення, розташовані за межами населених пунктів, тому правові підстави для передачі в комунальну власність на підставі частини 7 статті 7 Закону № 147/98-ВР відсутні.
Відповідно до інформації, наявної у Відділі № 3 Управління реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління, відповідно до державного акту на право користування землею серії Б № 0519281990 року, виданого Новоукраїнському професійно-технічному училищу № 40, на земельних ділянках з кадастровими номерами 3524084800:02:002:0933 та 3524084800:02:002:1511 будь-які будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна відсутні, земельні ділянки є орними землями. Відповідно до державних актів на право постійного користування землею ЯЯ № 159158, ЯЯ №159152, ЯЯ №159153, ЯЯ№ 159157, ЯЯ № 159156, ЯЯ №159155, виданих Піщанобрідському професійному аграрному ліцею на земельних ділянках з 3521783000:02:000:9010, 3521783000:02:000:9007 будь-які будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна відсутні, земельні ділянки є орними землями.
Крім того, згідно з листом Комунального закладу «Голованівський професійний ліцей Кіровоградської обласної ради» від 07.04.2025 № 96/01-28, на земельних ділянках кадастрові номери 3521455100:02:000:0002, 3521455100:02:000:0708,3521455100:02:000:0709 відсутні об`єкти нерухомого майна.
Судом не враховано дані обставини при ухваленні оскаржуваного рішення, а доказам, наданим на їх підтвердження (лист Комунального закладу «Голованівський професійний ліцей Кіровоградської обласної ради» від 07.04.2025 № 96/01-28, лист Кіровоградської обласної ради від 28.01.2025 (абзац 16 стор. 2), лист Кіровоградської обласної ради від 27.01.2025 (абзац 8 стор. 2), які додано позивачем до позовної заяви) не надано жодної оцінки.
Крім того, Господарський судом не було враховано, що матеріально-правовою підставою для звернення Кіровоградської обласної ради до суду є, зокрема, абзац 3 частини 3 статті 120 ЗК України, відповідно до якого у разі набуття територіальною громадою права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва державної власності, розміщений на земельній ділянці державної власності, орган місцевого самоврядування зобов`язаний протягом 30 днів звернутися до відповідного органу виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, із заявою про передачу земельної ділянки у комунальну власність у порядку, передбаченому статтею 117 цього Кодексу. Орган виконавчої влади зобов`язаний не пізніше 30 днів з дня отримання поданої у встановленому порядку заяви передати земельну ділянку у комунальну власність (абзац 3, сторінка 5 позовної заяви).
В даній нормі конкретизовано яке саме нерухоме майно повинно бути розташовано на даній ділянці для переходу права на земельну ділянку в комунальну власність - ЖИЛИЙ БУДИНОК, ІНША БУДІВЛЯ, СПОРУДА. Натомість, єдиний майновий комплекс не є будівлею чи спорудою, об`єктом незавершеного будівництва.
Будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів (Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000).
Споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій (Національний стандарт № 2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1442).?
Натомість, єдиний майновий комплекс є поняттям більш широким та не може прирівнюватися до будівлі чи споруди.
Цілісним майновим комплексом згідно з статтею 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є господарський об`єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання.
Спірні земельні ділянки не є землями, на яких були б розташовані будівлі, споруди аграрних закладів освіти, переданих у власність Позивачу. Відомості щодо наявності на земельних ділянках об`єктів незавершеного будівництва відсутні.
Водночас, варто враховувати, що в складі єдиних майнових комплексів перебувало лише право постійного користування на землю, а не право власності.
Методичними рекомендаціями стосовно об`єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації (схваленою Колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012, протокол № 3), визначено, що єдиний майновий комплекс згідно зі статтею 188 ЦК України є складною річчю (нерухомим майном) до складу якої, зокрема, входять інші нерухомі речі, речові права на які підлягають державній реєстрації. У зв`язку з цим, при проведенні державної реєстрації права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності щодо кожного об`єкта нерухомого майна, що входить до складу єдиного майнового комплексу, визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703.
Отже, на підставі абзацу 3 частини 3 статті 120 ЗК України, до набувача у власність переходять землі, на який розташовані саме будівлі, споруди, які він набув на право власності. Щодо земельних ділянок, які перебувають в постійному користуванні, такі земельні ділянки як елемент неподільної речі у власність до набувача не переходять, а продовжують перебувати в постійному користуванні відповідного підприємства на підставі виданих йому чинних правовстановлюючих документів.
За таких умов висновки місцевого господарського суду щодо протиправності дій Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо відмови в передачі в комунальну 3521785300:02:003:0374, 3521783000:02:000:9006, 3521783000:02:000:9010, 3521785300:02:003:0376, 3521455100:02:000:0002, безпідставними, накази №11-2/14-25-СГ від 27.02.2025, №11-3/14-25-СГ від27.02.2025, №11-4/14-25-СГ від 27.02.2025 є правомірними та такими, що жодним чином не порушують прав власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Кіровоградської області та прийняті у відповідності з вимогами законодавства.
Крім того, судом при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що Позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб судового захисту з тих підстав, що статтею 117 Земельного кодексу України визначено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями відповідної форми власності….» відхиляються колегією суддів як такі, що носять характер помилки вибіркових доказів (приховування доказів, помилка неповних доказів), оскільки, вибірково вказуючи на окремі дані, які, як здається скаржнику, підтверджують його позицію, він ігнорує значну частину даних, які її спростовують – положеннями Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" від 3 березня 1998 року № 147/98-ВР
Інші доводи апеляційної скарги : « …Отже, на переконання Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області позивачем обрано неналежний спосіб захисту, який у випадку задоволення позову не може привести до відновлення його прав.
Щодо неврахування Господарським судом Кіровоградської області відсутності правових підстав для набуття права комунальної власності на спірні земельні ділянки Кіровоградською обласною радою:
Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється відповідно до вимог статті 117 Земельного кодексу України, а саме за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні (абзац 2 частини 1 статті 117 Земельного кодексу України).
На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки (абзац 3 частини 1 статті 117 Земельного кодексу України).
Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання- передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї (абзац 4 частини 1 статті 117 Земельного кодексу України).
Пунктом «б» статті 80 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю.
У комунальній власності перебувають:
а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;
б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування;
в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об`єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об`єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність.
Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі передачі їм земель державної власності.
Територіальні громади сіл, селищ, міст можуть об`єднувати на договірних засадах належні їм земельні ділянки комунальної власності. Управління зазначеними земельними ділянками здійснюється відповідно до закону.
Частинами другою та третьою статті 86 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, обласні ради - це органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст.
Відповідно до частини 3 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття територіальною громадою права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва державної власності, розміщений на земельній ділянці державної власності, орган місцевого самоврядування зобов`язаний протягом 30 днів звернутися до відповідного органу виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, із заявою про передачу земельної ділянки у комунальну власність у порядку, передбаченому статтею 117 цього Кодексу. Орган виконавчої влади зобов`язаний не пізніше 30 днів з дня отримання поданої у встановленому порядку заяви передати земельну ділянку у комунальну власність.
Зі змісту частини 1 статті 117 Земельного кодексу України вбачається, що рішення разом з актом приймання передачі земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності, зокрема, територіальної громади. Натомість, передача земельної ділянки у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст за зверненням органів, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, в порядку статті 117 Земельного кодексу України не передбачена.
Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Територіальні громади сіл, селищ, міст, районів у містах безпосередньо або через органи місцевого самоврядування можуть об`єднувати на договірних засадах на праві спільної власності об`єкти права комунальної власності, а також кошти місцевих бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій і створювати для цього відповідні органи і служби.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що чинний Земельний кодекс України визначає суб`єктом саме територіальну громаду села, селища, міста в особі органу місцевого самоврядування та не відносить обласні ради до суб`єктів права комунальної власності на землі, а уповноважує їх представляти спільні земельні інтереси територіальних громад за наслідками об`єднання територіальними громадами сіл, селищ, міст на договірних засадах належних їм земельних ділянок комунальної власності.
Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" не містить визначення обласної територіальної громади і не розмежував землі державної та спільної власності територіальних громад.
Такі висновки наведено у постановах Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №910/11242/19, 24.05.2023 року у справі № 910/2151/22, від 08.06.2022 у справі 916/417/19.
Відповідно до частин 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Із системного аналізу вищенаведених норм земельного законодавства, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а також вищевказаних правових позицій Верховного Суду випливає, що Кіровоградська обласна рада не є суб`єктом, який може набувати права на земельні ділянки в порядку, визначеному статтею 117 Земельного кодексу України.
Господарський суд Кіровоградської області не врахував вищевикладені висновки Верховного суду щодо неможливості набуття Позивачем права власності на земельні ділянки комунальної власності, відсутності в законодавсті України розмежування земель державної та спільної власності територіальних громад, а також не надав належної оцінки доводам Головного управління про те, що Кіровоградська обласна рада не є суб`єктом, який може набувати права на земельні ділянки в порядку, визначеному статтею 117 Земельного кодексу України. Крім того, судом не було враховано лист Держгеокадастру України від 08.04.2025 № 16-28-0.132¬3118/2-15 в якому зазначено, що питання передачі земельних ділянок державної власності у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах чинним законодавством України не врегульовано.
Відтак, права Позивача на спірні земельні ділянки не порушені, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.
Тобто, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, за змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Верховний Суд також неодноразово наголошував, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, який передбачений статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.
Верховний Суд також звертав увагу на заборону формалізму як одну із вимог принципу пропорційності, який зобов`язує суди не допускати декларативного підходу в оцінці доказів.
Господарський суд Кіровоградської області ухвалюючи рішення у справі обмежився висновком про безпідтавність доводів Відповідача, мотивуючи рішення загальними положеннями Цивільного кодексу України щодо правового режиму складної речі, залишивши без уваги аргументи Головного управління щодо відсутності нерухомого майна на спірних земельних ділянках, а також щодо безпідставності надання права власності на них органу, який лише уповноважений законом представляти спільні інтереси територіальних громад, зокрема, в сфері земельних відносин за наслідками об`єднання територіальними громадами сіл, селищ, міст на договірних засадах належних їм земельних ділянок комунальної власності.
Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Отже, дії Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в частині прийняття оскаржуваних наказів були вчинені у відповідності до вимог законодавства, є правомірними та такими, що жодним чином не порушують прав власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Кіровоградської області. За таких умов рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15 травня 2025 року є необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, якими регулюється питання передачі спірних земель з державної до комунальної власності, за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи щодо наявності на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна та недоведеності наявності порушеного права Кіровоградської обласної ради, які суд першої інстанції визнав встановленими, тому наявні підстави для скасування даного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Щодо підстав для закриття провадження у зв`язку з неправильним визначенням предметної юрисдикції спору:
У справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельних ділянок в спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Кіровоградської області. Його намір не було реалізовано внаслідок відмови відповідача в задоволенні відповідних клопотань, поданих позивачем на розгляд відповідачу в порядку, визначеному статтями 117, 120 Земельного кодексу України.
Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.
У той же час, згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно¬правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Так, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України ).
При цьому у пункті 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Якщо особа звертається до відповідних органів із заявою для отримання в користування земельної ділянки, за результатами розгляду якої ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.
Відтак, до справ адміністративної юрисдикції віднесені, зокрема, публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення та/або спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень тощо.
Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 18.09.2018 у справі № 823/218/17, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 02.04.2019 у справі № 137/1842/16-а, від 18.12.2019 у справі № 826/2323/17, від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц, від 19.02.2020 у справі № 520/5442/18, від 26.02.2020 у справі № 1240/1981/18, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17. Верховний Суд неодноразово викладав висновок щодо суб`єктної юрисдикції у спорах за подібних правовідносин, у яких одним з учасників є суб`єкт владних повноважень. Зокрема, такий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц (провадження № 14-5 зц 18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 820/4149/17 (провадження № 11-759 апп 18), від 11 вересня 2019 року у справі № 280/191/19 (провадження № 14-377цс19) і від 04 березня 2020 року у справі № 280/174/19 (провадження № 509цс19) та у справі № 296/3870/19 (провадження № 14-532цс19).
Відповідно до частини 1 статті 278 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Відповідно до частини 2 статті 278 Господарського процесуального кодексу України, порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Господарський суд Кіровоградської області не звернув увагу на публічно-правовий характер спірних відносин, які є предметом розгляду даної справи, не врахував, що виниклий між сторонами спір безпосередньо пов`язаний зі здійсненням Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області як суб`єктом владних повноважень відповідних владних управлінських функцій в частині розпорядження земель сільськогосподарського призначення державної власність, а позивачем оскаржується бездіяльність суб`єкта владних повноважень, уповноваженого державою на здійснення таких управлінських функцій, а тому спір слід вирішувати за правилами адміністративного судочинства. У зв`язку з цим рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15 травня 2025 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю…» відхиляються колегією суддів як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником характеру спірних правовідносин і не потребують додаткової аргументації їх відхилення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
В даній справі колегія суддів дійшла висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі № 912/722/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 14 534,40 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі № 912/722/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2025 у справі № 912/722/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 14 534,40 грн. покласти на Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 17.06.2026

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Чередко