Справа №461/4965/24 

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року суддя Галицького районного суду міста Львова Волоско І.Р. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 461/4965/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», про визнання протоколу загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку недійсним та договору з управління будинком нечинним, - 

В С Т А Н О В И В:

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2026 року задоволено позов та визнано недійсним рішення зборів співвласників, оформлене протоколом від 10.06.2021 року зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 ; визнано недійсним договір від 10.06.2021 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1211,20 грн., по 302,8 грн з кожного.
Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 61 000 гривень.
Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали заяви та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.ч. 2, 3 ст.270 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).
Як було встановлено судом, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2026 року задоволено позов та визнано недійсним рішення зборів співвласників, оформлене протоколом від 10.06.2021 року зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 ; визнано недійсним договір від 10.06.2021 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1211,20 грн., по 302,8 грн з кожного.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка уклала із Адвокатським об`єднанням «Мицик, Кравчук і Партнери» Договір про надання правової допомоги від 04.02.2025 року. 
Відповідно до п. 1.2 Договору правовою допомогою в розумінні цього Договору є представництво у цивільній справі № 461/4965/24 на стадії розгляду справи судом першої інстанції.
Відповідно до п. 3.1 Договору правова допомога, передбачена предметом цього Договору, оплачується Клієнтом Виконавцю шляхом внесення фіксованого гонорару розмірі 40 000 гривень. Додатково Клієнт оплачуватиме Виконавцю вартість участі у підготовчих/судових засіданнях із розрахунку 3 000 гривень за безпосередню участь в кожному засіданні, починаючи із четвертого засідання від часу укладення цього договору. 
Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар адвоката може встановлюватися у формі фіксованого розміру.
31.01.2022 року Верховний Суд в рамках справи № 185/5421/21, провадження № 61-20615св21 зазначив таке. 
Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. 
При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. 
Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. 
В постанові Верховного Суду від 22.07.2021 року у справі № 628/2292/18 зазначено, що якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. 
Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20). 
Ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
Верховний Суд дійшов висновку, що у випадку, якщо розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми і такий не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, то такий розмір є визначеним і не потребує доведення обсягу послуг та часу, витраченого на їх надання. 
У Акті виконаних робіт від 02.07.2026 року описано виконані зобов`язання Виконавця перед Клієнтом: правовий аналіз матеріалів справи; моніторинг рішень у Єдиному держаному реєстрі судових рішень та вивчення правових позицій Верховного Суду у подібних категоріях справ; надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, визначених предметом Договору про надання правової допомоги; узгодження правової позиції з Клієнтом; участь адвоката в судових засіданнях (24.03.2025, 15.04.2025, 19.06.2025, - не підлягають оплаті; 05.08.2025, 04.09.2025, 25.09.2025, 14.04.2026, 04.05.2026, 12.05.2026, 26.06.2026, - підлягають оплаті); складання заяви про зміну предмету позову та залучення співвідповідачів; складання клопотання про долучення доказів; складання додаткових пояснень у справі.
Розрахунок вартості виконаної роботи проведено згідно п. 3.1 Договору (Правова допомога, передбачена предметом цього Договору, оплачується Клієнтом Виконавцю шляхом внесення фіксованого гонорару розмірі 40 000 гривень. 
Додатково Клієнт оплачуватиме Виконавцю вартість участі у підготовчих/судових засіданнях із розрахунку 3 000 гривень за безпосередню участь в кожному засіданні, починаючи із четвертого засідання від часу укладення цього договору.) 
04.02.2025 року Адвокатським об`єднанням «Мицик, Кравчук і Партнери» виставлено ОСОБА_2 рахунок на оплату правової (правничої) допомоги згідно договору від 04.02.2025 року на суму 40 000 гривень. 
Платіжною інструкцією від 04.02.2025 року оплачено вартість правової допомоги в сумі 40.000 гривень.
02.06.2026 року Адвокатським об`єднанням «Мицик, Кравчук і Партнери» виставлено Шевченко Марті Леонідівні рахунок на оплату правової (правничої) допомоги згідно договору від 04.02.2025 року на суму 21 000 гривень.
Всього згідно із заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача заявлено розрахунок витрат у розмірі 61 000 гривень.
В частині 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом; вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у Постанові по справі №178/1522/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс 19) зроблено висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. 
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. 
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19). 
Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат, з урахуванням наведених обставин, відсутні.
Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що при ухваленні рішення не було вирішено питання про стягнення витрат на правову допомогу, позов задоволено, а позивач отримала адвокатські послуги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.133,137,141,246,270 ЦПК України, суд,

ухвалив:

заяву задовольнити.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №461/4965/24 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», про визнання протоколу загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку недійсним та договору з управління будинком нечинним.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 61 000 гривень, тобто по 15 250 гривень з кожного.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана учасниками справи до Львівського апеляційного суду безпосередньо або через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя           Волоско І.Р.