ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
16.04.2026	Справа №910/3017/26	

За позовом	Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро"	
до	Акціонерного товариства "Українська залізниця"	
про	стягнення заборгованості у розмірі 96 243,80 грн	
 	Суддя Бойко Р.В.	
 	секретар судового засідання Кучерява О.М.	
Представники сторін:	
від позивача:	Шапошніков І.Б.	
від відповідача:	Дроботенко Ю.О.	
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості у розмірі 96 243,80 грн.
В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" вказує, що ним на виконання своїх зобов`язань за Договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ЦРЕКМІВ-25082 від 25.11.2025 у січні 2026 року було поставлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" товар на загальну суму 94 258,56 грн, в той час як відповідачем не було виконано свого зобов`язання з оплати цього товару, у зв`язку з чим в останнього виник борг у вказаній сумі перед позивачем.
Крім того, посилаючись на порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ЦРЕКМІВ-25082 від 25.11.2025, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" пені у розмірі 1 985,24 грн, нарахованої за період з 17.02.2026 по 17.03.2026.
У змісті позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" вказує, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі від 18 000,00 грн до 36 000,00 грн, відшкодування яких позивач просить покласти на відповідача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.
03.04.2026 через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшли пояснення, в яких відповідач повідомляє, що ним було оплачено товар, поставлений позивачем за видатковими накладними №1074 від 16.01.2026 (10 штук) та №25 від 26.01.2026 (6 шт.) на загальну суму 94 258,56 грн, на підтвердження чого надано платіжні доручення №183860 від 26.03.2026 на суму 58 911,60 грн та №183862 від 26.03.2026 на суму 35 346,96 грн. При цьому відповідач вказує, що у видаткових накладних №1074 від 16.01.2026 та №25 від 26.01.2026 зазначено країною виробника товару - Китай, проте в Договорі про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ЦРЕКМІВ-25082 від 25.11.2025 сторонами було визначено країну виробник - Україна. Відтак відповідач вважає, що позивачем не виконано умови спірного договору та визначений у ньому товар не поставлено.
07.04.2026 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" надійшла заява про відмову від позову в частині вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 94 258,56 грн. Вказана заява мотивована тим, що відповідачем задоволено вимогу про стягнення основного боргу після пред`явлення позивачем позову, у зв`язку з чим наявні підстави для закриття провадження в цій частині.
07.04.2026 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 500,00 грн та сплачений за подачу позову судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 призначено судове засідання у справі №910/3017/26 на 16.04.2026; роз`яснено сторонам, що наслідками вчинення такої процесуальної дії, як прийняття відмови від позову в частині вимог є закриття провадження у справі в цій частині, що в свою чергу у відповідності до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України унеможливлює повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
В призначене на 16.04.2026 судове засідання з`явились представники сторін, які надали пояснення по суті спору, за змістом яких Товариство з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" просить суд закрити провадження в частині вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 94 258,56 грн у зв`язку з відмовою позивача від позову, натомість в іншій частині позовні вимоги задовольнити, а Акціонерне товариство "Українська залізниця" проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні. 
В судовому засіданні 16.04.2026 судом завершено розгляд справи №910/3017/26 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, - 

ВСТАНОВИВ:

За результатами проведення закупівлі №UA-2025-10-01-009659-a між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" (постачальник) 25.11.2025 укладено Договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ЦРЕКМІВ-25082 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до Специфікації №1 (Додаток 1) та Технічних та якісних характеристик товару, документів з якості та оцінки відповідності товару (Додаток 2), що є невід`ємними частинами цього Договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей товар на умовах цього Договору.
Згідно п. 1.2 Договору найменування товару: Гільзо-поршневий комплект (кат. №238Б-1004006) (Лот 1 - Двигуни та їх частини).
Кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник товару визначаються у Специфікації №1 (Додаток 1) до цього Договору (п. 1.3 Договору).
У пункті 2.1 Договору вказано, що постачальник повинен поставити покупцю товар, якість якого відповідає нормативно-технічним документам та характеристикам, зазначеним у Специфікації №1 (Додаток 1) та Технічних та якісних характеристиках товару, документах з якості та оцінки відповідності товару (Додаток 2) до цього Договору.
Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткової накладної (п. 4.6 Договору).
Відповідно до п. 6.3 Договору ціна Договору становить 78 548,80 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20% 15 709,76 грн, усього з ПДВ 94 258,56 грн. Ціна Договору включає в себе обов`язкові платежі, у тому числі на користь третіх осіб, пов`язані з виконанням цього Договору. Будь-яка додаткова вартість окремих витрат, пов`язаних з виконанням цього Договору, не сплачується покупцем окремо та вважається врахованою у ціні цього Договору.
Пунктом 7.2 Договору передбачено, що оплата за кожну партію поставленого товару за цим Договором проводиться покупцем на 30 календарний день з дати підписання видаткової накладної за умови реєстрації податкової накладної не пізніше ніж за 3 календарні дні до дати оплати, визначеної цим пунктом, та оформленої згідно з вимогами законодавства України, та відповідно до рахунку-фактури на поставлену партію товару. У випадку якщо податкова накладна зареєстрована пізніше ніж за 3 календарні дні до дати оплати, визначеної цим пунктом, оплата здійснюється па 5 календарний день з дати реєстрації податкової накладної. У випадку якщо на дату оплати реєстрацію податкової накладної зупинено, оплата здійснюється на 5 календарний день з дати отримання покупцем на електронну адресу crekm@ukr.net повідомлення від постачальника з копією квитанції про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
У пункті 9.2 Договору сторонами відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим Договором становить 0,1% річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим Договором.
Строк дії цього Договору встановлюється з дати його підписання сторонами до 31.12.2025 (п. 16.1 Договору).
У Специфікації №1 сторонами було погоджено постачання Товариством з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" Акціонерному товариству "Українська залізниця" гільзо-поршневих комплектів (кат. №238Б-1004006), 2025 року виробництва, країна виробництва - Конотоп, Україна, виробником якого є JFD Китай, у кількості 16 комплектів за ціною 5 891,16 грн/комплект загальною вартістю з ПДВ 94 258,56 грн. 
Товариством з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" на виконання своїх зобов`язань за Договором було поставлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" згідно видаткової накладної №1074 від 16.01.2026 товар на суму 58 911,60 грн та згідно видаткової накладної №25 від 26.01.2026 на суму 35 346,96 грн. 
Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" про порушення Акціонерним товариством "Українська залізниця" свого зобов`язання з оплати товару у визначений Договором строк, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача боргу у розмірі 94 258,56 грн та пені у розмірі 1 985,24 грн, нарахованої за період з 17.02.2026 по 17.03.2026.
Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.
Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).
Отже за умовами Договору та Специфікації №1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" зобов`язалось поставити Акціонерному товариству "Українська залізниця" гільзо-поршневі комплекти (кат. №238Б-1004006) у кількості 16 комплектів загальною вартістю з ПДВ 94 258,56 грн.
Як вбачається із наявних в матеріалах справи видаткових накладних №1074 від 16.01.2026 та №25 від 26.01.2026, Товариством з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" було поставлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" гільзо-поршневі комплекти (кат. №238Б-1004006) у кількості 16 комплектів на суму 94 258,56 грн.
Вказані видаткові накладні підписані представниками сторін.
В свою чергу, відповідач стверджує, що у Специфікації №1 сторонами було погоджено постачання гільзо-поршневих комплектів із країною виробництва - Україна, в той час як із видаткових накладних №1074 від 16.01.2026 та №25 від 26.01.2026 вбачається, що країною виробництва поставленого товару є Китай, тому Акціонерне товариство "Українська залізниця" вважає, що позивачем не виконано свої зобов`язання за Договором.
Такі доводи відповідача суд вважає надуманими та необґрунтованими з огляду на наступне.
По-перше, як в Специфікації №1 (стовпчик 7), так і в Технічних та якісних характеристиках товару (Додаток 2 до Договору) передбачено, що товар має бути виробництва JFD Китай.
Тобто, погоджуючи у Специфікації №1 та Технічних та якісних характеристиках товару до Договору, що виробником товару має бути саме JFD Китай відповідач погоджував поставку товару, країною виробництва якого є Китай.
По-друге, країна виробництва товару (країна походження) вважається характеристикою товару.
В разі виявлення відповідачем невідповідності країни виробництва поставленого позивачем товару, Акціонерне товариство "Українська залізниця" згідно п. 2.4 Договору зобов`язане було викликати представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" для участі у прийманні товару та обов`язково скласти акт про фактичну якість і комплектність продукції. Більш того, Акціонерне товариство "Українська залізниця" не повинне було приймати такий товар до врегулювання питання сторонами.
Однак відповідачем було прийнято спірний товар та відповідно підписано видаткові накладні, що як підтверджує постання позивачем належного товару, так і первісну домовленість сторін на постачання товару, країною виробництва якого є Китай.
По-третє, Акціонерне товариство "Українська залізниця" не лише прийнято спірний товар, а й повністю оплатило його (після звернення позивача до суду).
З огляду на наведене, суд відхиляє доводи відповідача про невиконання (неналежне виконання) позивачем свого обов`язку з поставки товару як необґрунтовані. 
Таким чином, матеріалами справи підтверджується поставка позивачем відповідачу згідно Договору товару вартістю 94 258,56 грн.
Положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 7.2 Договору передбачено, що оплата за кожну партію поставленого товару за цим Договором проводиться покупцем на 30 календарний день з дати підписання видаткової накладної за умови реєстрації податкової накладної не пізніше ніж за 3 календарні дні до дати оплати, визначеної цим пунктом, та оформленої згідно з вимогами законодавства України, та відповідно до рахунку-фактури на поставлену партію товару. У випадку якщо податкова накладна зареєстрована пізніше ніж за 3 календарні дні до дати оплати, визначеної цим пунктом, оплата здійснюється па 5 календарний день з дати реєстрації податкової накладної. У випадку якщо на дату оплати реєстрацію податкової накладної зупинено, оплата здійснюється на 5 календарний день з дати отримання покупцем на електронну адресу crekm@ukr.net повідомлення від постачальника з копією квитанції про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно Квитанції №1 від 05.02.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" було зареєстровано податкову накладну №19 від 16.01.2026 за господарською операцією з поставки за видатковою накладною №1074 від 16.01.2026 товару на суму 58 911,60 грн, а згідно квитанції №1 від 05.02.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" було зареєстровано податкову накладну №20 від 26.01.2026 за господарською операцією з поставки за видатковою накладною №25 від 26.01.2026 товару на суму 35 346,96 грн.
Відтак в даному випадку дати реєстрації позивачем податкових накладних не впливають на перебіг строку оплати товару.
Отже, Акціонерне товариство "Українська залізниця" повинне було оплатити поставлений позивачем за видатковою накладною №1074 від 16.01.2026 товар до 16.02.2026 включно (згідно ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, оскільки останній день 30-денного строку припадав на вихідний день - 15.02.2026 - неділю), а поставлений за видатковою накладною №25 від 26.01.202 товар - до 25.02.2026 включно.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідач не виконав свого обов`язку із своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" звернулось до господарського суду із даним позовом шляхом його формування в системі "Електронний суд" 18.03.2026.
Після звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" до суду з даним позовом та відкриття провадження у даній справі згідно ухвали суду від 23.03.2026 Акціонерним товариством "Українська залізниця" було повністю оплачено поставлений позивачем товар, що підтверджується платіжними дорученнями №183860 від 26.03.2026 на суму 58 911,60 грн та №183862 від 26.03.2026 на суму 35 346,96 грн. 
Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Водночас Товариство з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" звернулось до господарського суду із заявою про відмову від позову в частині вимоги про стягнення суми основного боргу, посилаючись на оплату такого боргу відповідачем.
Суд звертає увагу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро", що у разі відмови позивача від позову судовий збір, сплачений за подання позову, не повертається згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" (в дужках наведеної норми вказане виключення, за якого судовий збір не повертається у разі закриття провадження у справі, - відмова позивача від позову і визнання такої відмови судом). В свою чергу у всіх інших випадках закриття провадження у справі, в тому числі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету позову, судовий збір підлягає поверненню згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".
Щодо посилань позивача на приписи ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, то суд звертає увагу позивача також і на приписи ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України (у разі відмови позивача від позову суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору) та аналогічні приписи ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".
Тобто навіть якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд не вправі присудити всі понесені позивачем судові витрати на відповідача, в той час як норми ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" є контроверсійними ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на викладене та приймаючи до уваги мотиви відмови позивача від частини позовних вимог - сплата відповідачем цієї частини заборгованості, суд не приймає відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" від вимоги про стягнення суми основного боргу на підставі ч. 5 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, оскільки провадження у справі №910/3017/26 в цій частині підлягає закриттю з підстав відсутності предмету спору. 
Припинення (закриття) провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №905/1582/15, від 18.07.2018 у справі №905/1587/15, від 05.06.2018 у справі №905/1585/15 та 26.07.2018 у справі №910/23359/15.
Наведене тлумачення норми про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору є усталеною практикою судів касаційної інстанції, оскільки було викладене також у абз. 3 п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".
Отже, станом на дату звернення позивача до суду із даним позовом у відповідача був наявний обов`язок зі оплати поставленого позивачем товару вартістю 94 258,56 грн, проте після відкриття провадження у даній справі Акціонерним товариством "Українська залізниця" було сплачено 94 258,56 грн, відтак станом на дату розгляду справи у останнього наявний обов`язок зі сплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" кошів у розмірі 94 258,56 грн.
Враховуючи, що частина суми заборгованості у розмірі 94 258,56 грн була сплачена відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду, то провадження у цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, так як вказаний предмет спору припинив своє існування в процесі розгляду справи.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Оплата Акціонерним товариством "Українська залізниця" 26.03.2026 боргу не нівелює факту прострочення виконання ним своїх грошових зобов`язань з оплати поставленого позивачем згідно Договору товару.
Так, посилаючись на порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" пені у розмірі 1 985,24 грн, нарахованої за період з 17.02.2026 по 17.03.2026.
Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.
Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Акціонерне товариство "Українська залізниця" не навело обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.
Штрафними санкціями у Господарському кодексі України (був чинним протягом спірного періоду) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).
У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Судом встановлено, що умови Договору не містять положень щодо застосування до покупця пені за порушення строків оплати товару. 
Також суд обізнаний із правовою позицією касаційного суду, що у разі якщо договір не містись умов щодо застосування пені за порушення того чи іншого зобов`язання, то відповідно застосування пені є необґрунтованим. Наведена позиція касаційного суду ґрунтувалась на тому, що сторони мають погодити, зокрема розмір пені, якщо такий розмір не встановлений законодавством, в той час як ні ст. 549 Цивільного кодексу України, ні інші нормативно-правові акти не встановлювали розміру пені, яка застосовується до покупця за порушення обов`язку з оплати товару у сфері купівлі-продажу між суб`єктами приватно-правових відносин. 
Однак 28.02.2025 набрав чинності Закон України №4196-IX, яким, зокрема частину третю статті 549 доповнено абзацом другим такого змісту: боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Тобто з 28.02.2025 (до укладення Договору) законодавством встановлено розмір пені, яка застосовується до боржника за порушення грошового зобов`язання.
Законодавча техніка внесених у цивільний закон змін свідчить про те, що ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України підлягає застосуванню аналогічним чином, як застосовується ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, тобто у випадку порушення будь-якого грошового зобов`язання, навіть якщо про це не зазначено у відповідному правочині між сторонами. 
Здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення пені у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон" з урахуванням правомірно визначеного позивачем періоду нарахування - з 17.02.2026 по 17.03.2026, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" пені у розмірі 1 985,24 грн.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" підлягають частковому задоволенню, а з Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягає стягненню пеня у розмірі 1 985,24 грн. Провадження за вимогою про стягнення суми боргу у розмірі 94 258,56 грн підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Щодо розподілу судового збору. 
Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За змістом підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах: майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01.01.2026 прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 3 328,00 грн.
В поданій до суду шляхом формування в системі "Електронний суд" позовній заяві Товариством з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" заявлено вимогу майнового характеру - про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" заборгованості у розмірі 96 243,80 грн.
В той же час, частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
У відповідності до наведених приписів закону за подання до господарського суду даної позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" повинне було та сплатило судовий збір у розмірі 2 662,40 грн (3 328,00 грн х 0,8), що підтверджується платіжною інструкцією №14119_10 від 18.03.2026.
Водночас, оскільки відповідачем сплачено позивачу частину заборгованості у розмірі 94 258,56 грн, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження щодо вимоги в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору.
У частині 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
У правовідносинах щодо розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі слід керуватись положеннями п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" за якими сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (аналогічний висновок викладено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 у справі №910/5936/20).
Відтак судовий збір у сумі 2 607,48 грн (пропорційно до розміру вимоги, провадження в якій підлягає закриттю) не підлягає розподілу між сторонами за наслідками розгляду спору у справі №910/3017/26, а підлягає поверненню Товариству з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" з державного бюджету. 
Щодо судового збору в іншій частині, то згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позовної вимоги в цій частині.
Щодо розподілу витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги.
У заяві від 07.04.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" просило суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 500,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У змісті позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" вказувало, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі від 18 000,00 грн до 36 000,00 грн.
Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" в межах справи №910/3017/26 здійснювалось адвокатом Шапошніковим Іллею Борисовичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №3284/10 від 19.04.2007) на підставі ордеру серії АІ №2154930 від 18.03.2026 та Договору про надання правової допомоги №3/4 від 03.04.2025.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У пункті 1.1 Договору про надання правової допомоги №3/4 від 03.04.2025, укладеного між Адвокатським об`єднанням "Альва Прайвест", як об`єднанням, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро", як клієнтом, вказано, що клієнт доручає, а об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу, передбачену Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", у сферах кримінального, цивільного, адміністративного та інших галузей права, а також здійснювати представництво інтересів клієнта в судах, інших органах та у відносинах з третіми особами, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, додатковими угодами (додатками) до нього та зверненнями (замовленнями) клієнта з відповідними дорученнями на надання правової допомоги, а клієнт у свою чергу зобов`язується оплатити надання такої правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.
У пункті 1.2 Договору про надання правової допомоги №3/4 від 03.04.2025 зазначено, що для виконання доручень клієнта і надання йому правової допомоги в рамках цього договору, які (яка) за згодою сторін або за законом потребують участі адвоката, об`єднання призначає відповідного адвоката, про що об`єднанням видається відповідний ордер. Якщо інший адвокат не був призначений об`єднанням, то правову допомогу за цим договором клієнтові безпосередньо надають наступні адвокати, для підтвердження повноважень яких окремий ордер об`єднанням може не видаватися, а достатньо наявності лише цього договору: адвокат Шапошніков Ілля Борисович та адвокат Шапошнікова Тетяна Геннадіївна.
За умовами п. 1.5 Договору про надання правової допомоги №3/4 від 03.04.2025 конкретний вид та обсяг правової допомоги, вартість (розмір гонорару) та порядок її оплати можуть визначатися сторонами також шляхом підписання додаткових угод (додатків) до цього договору.
Згідно 3.2 Договору про надання правової допомоги №3/4 від 03.04.2025 вартість надання правової допомоги (розмір гонорару) за цим договором встановлюється за домовленістю сторін і може визначатися сторонами у додатках / додаткових угодах до цього договору.
Відповідно до п. 3.2.3 Договору про надання правової допомоги №3/4 від 03.04.2025 остаточна вартість наданої правової допомоги (розмір гонорару), що підлягає оплаті клієнтом за виконання певного доручення клієнта (надання певного обсягу правової допомоги), визначається в рахунках-фактурах (інвойсах) (та/або за необхідності - у актах здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг)), які складаються об`єднанням. Сторони окремо визначають строки (терміни, періоди часу) виставлення інвойсів та відповідно - порядок їх оплати клієнтом. Такі інвойси (акти) за надану правову допомогу готує об`єднання та надає клієнту для оплати (підписання). Якщо оплата наданої правової допомоги здійснюється на підставі інвойсу, то підписання акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) між сторонами не здійснюється. Оплата вартості (гонорару) фактично наданої правової допомоги здійснюється клієнтом в узгоджені сторонами строки, а якщо такі строки сторонами узгоджені не були, то надана у минулому місяці правова допомога оплачується не пізніше 10-го числа поточного місяця.
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 3 років, а в частині доручень клієнта, виконання яких вже розпочато об`єднанням, - до повного виконання об`єднанням узгодженого між сторонами доручення клієнта чи скасування (відкликання) такого доручення клієнтом або ж до розірвання (припинення дії) цього договору (п. 5.1 Договору про надання правової допомоги №3/4 від 03.04.2025).
У Додатку №17/3 від 18.03.2026 Адвокатське об`єднання "Альва Прайвест" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" домовились, що вартість надання правової допомоги (гонорар) та порядок розрахунків за цим додатком є наступними:
2.1 20 500,00 грн клієнт сплачує шляхом безготівкового перерахування на банківський рахунок об`єднання - протягом 1 місяця з дня підписання цього додатку;
2.2 сторони також домовились, що за кожне судове засідання клієнт зобов`язується додатково оплачувати по 4 500,00 грн (за 1 судове засідання).
2.3 у разі, якщо адвокат об`єднання бере участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду і таке засідання не відбулось з технічних чи інших причин (наприклад, оголошення повітряної тривоги, технічний збій, хвороба судді або іншого співробітника суду, зняття з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в іншому процесі тощо), які не залежали від адвоката, то клієнт зобов`язується оплатити таке засідання за ставкою 2 250,00 грн за кожне таке засідання, яке не відбулось.
2.4 оплати, передбачені підпунктами 2.2, 2.3, клієнт сплачує шляхом безготівкового перерахування на банківський рахунок об`єднання - протягом 2-х банківських днів з дня судового засідання.
У заяві від 07.04.2026 викладено наступний детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами, та здійснених ними витрат, необхідних для надання правничої допомоги в цій справі:
- аналіз наданих позивачем документів, формування правової позиції, підготовка позовної заяви, формування додатків, подання позовної заяви до суду в обсязі 6,25 год.;
- підготовка та подання заяви про відмову від позову в частині позовних вимог в обсязі 1,5 год.; 
- аналіз процесуальних документів та рішень, що надійшли в електронну справу в обсязі 0,5 год.
Таким чином, адвокатом було витрачено 8 год. 25 хв. на надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" правової допомоги в межах справи №910/3017/26, вартість яких оцінена сторонами у 20 500,00 грн.
Товариством з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" було сплачено за наданому йому правничу допомогу, що підтверджується платіжною інструкцією №СН1С-В2МН-9КМВ від 25.03.2026 на суму 20 500,00 грн.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру; - погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
У той же час, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 наголошено на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Тобто "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.
При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №910/429/21 та від 11.11.2022 у справі №909/50/22.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №922/2666/21.
При цьому, судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів учасника справи (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17 та від 21.10.2021 у справі №420/4820/19).
В той же час, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
З огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг.
Так, судом враховано, що провадження у справі №910/3017/26 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а додані до матеріалів позову додатки не обтяжені великим обсягом документів, так як стягнення заборгованості позивачем обґрунтовано лише Договором №ЦРЕКМІВ-25082 від 25.11.2025 (із додатками до нього), двома видатковими накладними, двома дорученнями на отримання товарно-матеріальних цінностей та двома податковими накладними із квитанціями до них. Цих доказів цілком достатньо для вирішення даного спору на користь позивача, натомість всі інші докази (наприклад, претензія та докази її направлення на вирішення даного спору по суті не впливають). 
Спори про стягнення боргу за поставлений товар (поставка якого визнається обома сторонами) є найпростішою категорією справ у господарському судочинстві.
Також з огляду на спірні правовідносини вбачається, що здійснення розрахунку пені (два періоди, дві суми) також було нескладним та не потребувало витрати значного часу адвокатом.
Відтак даний спір є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договорів і регулюються нормами Цивільного кодексу України, в той час як великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, так як дана справа є звичайним розрахунковим спором. При цьому відповідачем було сплачено борг за поставлений товар практично відразу після відкриття провадження у даній справі.
Сама позовна заява викладена на 5 сторінках (дві з яких займають вступна частина - реквізити учасників справи та перелік додатків), складення якої адвокатом із майже 19-річним досвідом надання професійної правничої допомоги не могло зайняти значного часу (тим більше 5 годин).
Фактично позивачем надано допомогу лише в написанні позовної заяви та (враховуючи її подання через систему "Електронний суд" і наявність у відповідача в цій системі електронного кабінету) в добірці та скануванні письмових доказів для їх завантаження в систему.
Судове засідання у даній справі було лише одне і призначене виключно через надходження від позивача заяви про відмову від позову, оскільки господарський процесуальний закон зобов`язує суд до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову роз`яснити сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевірити, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на її вчинення.
Більш того, суд не прийняв заяву позивача про відмову від позову та вважає, що жодної доцільності (не те що необхідності) у її поданні не було. 
За таких обставин, суд не вважає, що розмір витрат позивача на оплату професійної допомоги у даному спорі у розмірі 20 500,00 грн не є розумним та виправданим, а також являється неспівмірним із складністю спору та ціною позову, а тому приходить до висновку про необхідність покладення на Акціонерне товариство "Українська залізниця" витрат позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000,00 грн.
Керуючись статтями 13, 74, 129, 130, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" (04071, м. Київ, вул. Оболонська, буд. 25; ідентифікаційний код 45504596) пеню у розмірі 1 985 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн 24 коп., судовий збір у розмірі 54 (п`ятдесят чотири) грн 92 коп. та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. Видати наказ.
3. Провадження у справі №910/3017/26 за позовною вимогою Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми боргу у розмірі 94 258,56 грн закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору.
4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Автошини-Прозоро" (04071, м. Київ, вул. Оболонська, буд. 25; ідентифікаційний код 45504596) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 607 (дві тисячі шістсот сім) грн 48 коп., сплачений за платіжною інструкцією №14119_10 від 18.03.2026.
5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення суду складено 07.05.2026.

Суддя Роман БОЙКО