ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1812/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення оформленого листом від 29.12.2025 №11762; зобов`язання видати посвідчення у вигляді розгорнутої книжки у твердій обкладинці, обтягнутій лідерином чорного кольору, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби, на підставі якого надаються пільги, гарантії та компенсації, встановлені для такої категорії осіб Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 05.12.2025, як мати померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_2 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби (копія додається), відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі – Закон № 2011-ХІІ) та Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379.
Відповідачем 29.12.2025 відмовлено у встановленні статусу та видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби, оскільки відповідно до пункту 2 статті 3 Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Також у цьому листі-повідомленні зазначено, що комісія ІНФОРМАЦІЯ_5 по розгляду питання встановлення (підтвердження) статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, відповідно до Закону № 2011-ХІІ та видачі посвідчення відповідно до Постанови № 379 прийняла рішення про відмову в даному статусі, так як згідно з висновком судово-медичного експерта № 362 від 02.09.2025 Державної спеціалізованої установи «Волинське обласне бюро судово-медичної експертизи» причиною смерті ОСОБА_2 стало ангіоневротичний набряк гортані невизнаного генезу на фоні важкої алкогольної інтоксикації (3.70 %о).
Позивач зауважує, що Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України (Київ) дійшла висновку, що захворювання. яке призвело до смерті, та причина смерті пов`язана із проходженням військової служби, що є підставою для видачі такого виду посвідчень, а тому просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-3).
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) (арк. спр. 27).
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії (арк. спр. 33).
Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався.
Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи те, що відповідач пред`явлені позовні вимоги не оспорив, відзив на позов та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у встановлений судом строк не подав, тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.
Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 (арк. спр. 17), який відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк. спр. 10).
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_3 та, відповідно до довідки від 25.10.2025 №44/2/7378, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Знаходився в оперативному підпорядкуванні сил та засобів для виконання бойових (спеціальних) завдань забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в відповідних районах у період проведення зазначених заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти нашої держави (арк. спр. 17).
Згідно із довідкою про обставини травми від 04.07.2025 №44/5348, ОСОБА_2 08.06.2025 отримав акубортавму без перфорації барабанних перетинок. Вогнепальне кульове наскрізне поранення правого плеча, вогнепальне осколкове наскрізне поранення правої стопи (арк. спр. 18). 
Відповідно до висновку експерта №362 причиною смерті ОСОБА_2 є ангіоневротичний набряк гортані невизначеного генезу на фоні важкої алкогольної інтоксикації (3,70%о), що підтверджується патаморфологічними ознаками виявленими при дослідженні трупа, лабораторними методами дослідження, відображеними в судово-медичному діагнозі та дослідницькій частині висновку (арк. спр. 13-15).
Протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії №2025-1024-0957-1231-0 від 24.10.2025 постановлено: відповідно до підпункту «є» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення про ВЛК в ЗС України, захворювання ОСОБА_2 : «Вплив неуточненого фактору. Ангіоневротичний набряк. Дихальна недостатність», яке стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №430 від 30.07.2025, виданим ДСУ «Волинське обласне бюро судово-медичної експертизи»; свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 01.08.2025, виданим Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №274 від 23.09.2025; військово-обліковою документацію, - захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби (арк. спр. 20-21).
Постановою Луцького районного управління поліції Головного управління національної поліції України у Волинській області від 03.10.2025 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025030580002105 від 30.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України закрито (арк. спр. 23).
Позивач звернулась до начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою від 05.12.2025 щодо встановлення статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер)/зник безвісно під час проходження військової служби відповідно до Закону № 2011-ХІІ та Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 (арк. спр. 8).
Відповідач листом від 29.12.2025 №11762 повідомив, що відповідно до пункту 2 статті 3 Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Комісія ІНФОРМАЦІЯ_5 по розгляду питання встановлення (підтвердження) статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, відповідно до Закону № 2011-ХІІ та видачі посвідчення відповідно до Постанови № 379 прийняла рішення про відмову в даному статусі, так як згідно з висновком судово-медичного експерта № 362 від 02.09.2025 Державної спеціалізованої установи «Волинське обласне бюро судово-медичної експертизи» причиною смерті ОСОБА_2 стало ангіоневротичний набряк гортані невизнаного генезу на фоні важкої алкогольної інтоксикації (3.70 %о).
Витягом з протоколу №119 від 26.12.2025 засідання комісії по розгляду питання встановлення (підтвердження) статусу «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» відповідно до Закону № 2011-ХІІ та видачі посвідчення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 підтверджується що ОСОБА_1 відмовлено у встановлені статусу «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» (арк. спр. 12).
Уважаючи таке рішення ІНФОРМАЦІЯ_5 протиправним, позивач звернулася із даним позовом до суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Видача посвідчень члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби здійснюється з чітким дотриманням норм Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2023 року № 1366, якою затверджено Порядок видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (далі по тексту Порядок).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон №2011-XII.
За змістом статті 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 2 Закону №2011-XII передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII його дія поширюється, зокрема, на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
Частиною другою статті 3 Закону №2011-XII встановлено, що його дія не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Частиною третьою статті 16 Закону №2011-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Згідно з частиною шостою статті 18 Закону № 2011-XII вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом
Частиною тринадцятою статті 14 Закону № 2011-XII передбачено, що особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Так, Кабінетом Міністрів України 28.05.1993 прийнято постанову №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (далі – Постанова №379), якою затверджено Порядок видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.
Відповідно до пункту 1 Постанови №379 посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.
З наведеного убачається, що в разі смерті військовослужбовця під час проходження військової служби, члени сімей військовослужбовців мають право на пільги, гарантії та компенсації, а також на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців.
При цьому Постанова №379 не має розширеного тлумачення підстав, як для видання, так і відмови у видачі посвідчення, окрім як загибелі (смерті) чи пропажі безвісти під час проходження військової служби військовослужбовця.
Таким чином, визначальним є проходження військовослужбовцем військової служби та настання в даний проміжок часу відповідної події, як то загибелі (смерті) чи пропажі безвісти.
У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2023 №1366 до Постанови №379 внесено зміни, зокрема назву Постанови викладено у редакції «Про посвідчення членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби», затверджено Порядок видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, та форми посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, згідно з додатками 1-3.
Згідно з пунктом 2 Порядку №379 посвідчення є документом, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, на підставі якого надаються пільги, гарантії та компенсації, встановлені для таких осіб Законом №2011-XII.
Відповідно до пункту 3 Порядку №379 підставою для видачі посвідчення є:
витяг із наказу про виключення військовослужбовця із списків особового складу у зв`язку із смертю, визнанням його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим або копія такого наказу;
свідоцтво про смерть військовослужбовця або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім;
документ про причини та обставини смерті військовослужбовця (відповідний наказ (витяг із наказу), акт проведення розслідування, довідка про обставини травми (поранення, контузія, каліцтво) тощо), який підтверджує, що військовослужбовець загинув (помер) не внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або що загибель (смерть) сталася не внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження;
постанова військово-лікарської комісії (крім випадків, коли військовослужбовець пропав безвісти).
Посвідчення видаються батькам, дружині (чоловіку) у разі, коли вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, дітям, які не досягли повноліття, або повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти (і за рішенням суду визнані безвісно відсутніми) під час проходження військової служби (пункт 4 Порядку №379).
За змістом пунктів 5-6 Порядку №379 для отримання посвідчення особа із числа зазначених у пункті 4 цього Порядку (далі - заявник) звертається особисто або через свого представника із заявою (в довільній формі), зокрема, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки - про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця Збройних Сил або Держспецтрансслужби, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.
У заяві зазначаються прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка звертається для отримання посвідчення, спосіб комунікації (поштова адреса та/або адреса електронної пошти, номер телефону), сімейні (родинні) відносини із військовослужбовцем, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, військове звання такого військовослужбовця, його прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), військове формування, у списках особового складу якого він/вона перебував/перебувала на дату смерті/зникнення безвісти.
Разом із заявою подаються: копія документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус (за наявності технічної можливості доступу до відомостей про зазначені документи стосовно заявника копії таких документів заявником не подаються); документи, що підтверджують сімейні (родинні) відносини із військовослужбовцем, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження або шлюб); фотокартка члена сім`ї (крім дітей, які не досягли повноліття) розміром 2,5 х 3,5, де зображення обличчя має складати 65-70 відсотків фото; висновок медико-соціальної експертної комісії щодо повнолітньої дитини військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, про визнання її особою з інвалідністю з дитинства; рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, селищної, сільської, районної в місті (у разі утворення) ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування, влаштування у прийомну сім`ю або дитячий будинок сімейного типу (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, чи влаштування їх у прийомну сім`ю або дитячий будинок сімейного типу).
Згідно із пунктом 7 Порядку №379 для проведення перевірки інформації про військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, членів його сім`ї Міноборони, МВС, СБУ, Управління державної охорони, Служба зовнішньої розвідки, Адміністрація Держспецзв`язку мають право отримувати інформацію з державних реєстрів шляхом надання безпосереднього доступу, електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до пункту 9 Порядку №379 посвідчення видається протягом 30 календарних днів з дня надходження відповідної заяви з усіма необхідними документами.
За приписами пункту 11 Порядку №379 посвідчення не видається в тому разі, коли військовослужбовець загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або коли загибель (смерть) військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
Враховуючи вищенаведене, положення Закону №2011-XII та Порядку №379 не поширюються, зокрема на членів сім`ї військовослужбовця, у разі коли такий помер під час проходження військової служби внаслідок вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення або коли загибель (смерть) військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
Як убачається з матеріалів справи, згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, виданою військовою частиною НОМЕР_4 за №44/2/6558 від 05.09.2025, ОСОБА_2 дійсно брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Волноваський район, Великоновосілківська територіальна громада (арк. спр. 16).
Згідно з витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії «Центральна ВЛК ЗСУ (Київ)» №2025-1024-0957-1231-0 від 24.10.2025 захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2 , ТАК, пов`язані з проходженням військової служби (арк. спр. 20-21).
При цьому, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження скасування чи внесення змін до рішення військово-лікарської комісії №2025-1024-0957-1231-0 від 24.10.2025 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв ОСОБА_2 .
Суд зазначає, що відмова відповідача у видачі позивачам пільгового посвідчення з підстав того, що дія Закону №2011-ХІІ не поширюється на позивача, оскільки виявленні в крові загиблого військовослужбовця концентрації алкоголю, яка перевищує допустиму норму, не є обґрунтованою, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що смерть ОСОБА_2 пов`язана із вчиненням ним дій у стані алкогольного сп`яніння.
Будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відповідачами, суб`єктами владних повноважень, суду не надано. Крім того, ангіоневротичний набряк гортані невизнаного генезу на фоні важкої алкогольної інтоксикації не є вчинення ним активних дій в стані алкогольного сп`яніння, що призвело до смерті.
Суд звертає увагу на те, що на членів сім`ї не поширюються положення Закону №2011-XII лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не є підставою для відмови у видачі посвідчення.
Дана позиція узгоджується із постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2026 у справі № 500/1435/25.
Разом із тим суд враховує, що листом від 29.12.2025 №11762 ІНФОРМАЦІЯ_2 лише повідомлено щодо прийнятого рішення, натомість відмова наданні статусу «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» прийнята комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 по розгляду питання встановлення (підтвердження) статусу «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» та оформлена протоколом від 26.12.2025 №119.
Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи наведені обставини, суд уважає за належне вийти за межі позовних вимог задля ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача та визнати протиправною та скасувати відмову комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 по розгляду питання встановлення (підтвердження) статусу «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» та оформлену протоколом від 26.12.2025 №119.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання видати посвідчення у вигляді розгорнутої книжки у твердій обкладинці, обтягнутій лідерином чорного кольору, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби, на підставі якого надаються пільги, гарантії та компенсації, встановлені для такої категорії осіб Законом № 2011-XII суд зазначає наступне.
Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.
Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
Отже, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
Суд звертає увагу на те, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Суд вважає, що ефективним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.12.2025 про надання статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер)/зник безвісно під час проходження військової служби відповідно до Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 379, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, суд уважає за належне частково задовольнити позов ОСОБА_1 , шляхом визнавання протиправною та скасування відмови комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 по розгляду питання встановлення (підтвердження) статусу «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби», оформлену протоколом від 26.12.2025 №119 щодо встановлення позивачу статусу «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.12.2025 про надання статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер)/зник безвісно під час проходження військової служби відповідно до Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 379, з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відтак, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 необхідно стягнути судовий збір у розмірі 887,47 грн (вісімсот вісімдесят сім гривень 47 копійок), сплачений квитанцією від 02.09.2026 №2231-3684-6953-0722 (арк. спр. 4).
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати відмову комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 по розгляду питання встановлення (підтвердження) статусу «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби», оформлену протоколом від 26.12.2025 №119 щодо встановлення ОСОБА_1 статусу «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби».
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.12.2025 про надання їй статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер)/зник безвісно під час проходження військової служби відповідно до Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» від 28.05.1993 № 379, з урахуванням висновків суду.
У задоволені решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в сумі 887,47 грн (вісімсот вісімдесят сім гривень 47 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович