Суддя Ритов Я. М. 

Справа № 644/12558/25 
Провадження № 2/644/804/26 
23.04.2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року м. Харків 

Індустріальний районний суд міста Харкова в складі:
Головуючого судді    Ритова Я.М.,
за участю секретаря Григоряна Р.О.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 602/2534334-СК від 25.05.2016 р. в загальному розмірі 30 794,41 грн., а також понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Акціонерне товариство «Таскомбанк» та відповідач уклали кредитний договір № 602/2534334-СК від 25.05.2016 року. 
10.09.2021 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № НІ/11/5-Ф, у відповідності до умов якого, АТ «Таскомбанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі(ах) боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № НІ/11/5-Ф від 10.09.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 30 794,41 грн., з яких: 12 483,38 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 138,58 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1872,45 грн – комісія; 1300 грн. - пеня.
Відповідач не виконує свого обов`язку щодо повернення кредиту у зв`язку з чим, має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 602/2534334-СК від 25.05.2016 року в загальному розмірі 30 794,41 грн.
Відповідачем надано відзив на позову заяву, в якому остання зазначила наступне. У березні 2015 року вона отримала від Дельта банк кредитні кошти в сумі 15 000 грн. на закупку товару, оскільки працювала в ТЦ «Барабашово», платежі здійснювала щомісячно через касу банку. Після банкрутства банка, відповідачу після перекредитування АТ «Таскомбанк» пред`явило вимогу на суму 12 800 грн., яку відповідач визнає, банк надав відповідачу картку на яку було потрібно вносити кредитні кошти. При цьому, представники банку пояснили, що раніше сплачені відповідачем кошти йшли на погашення процентів. Через півтора року відповідач захворіла та потрапила до лікарні. Згодом їй стало відомо, що її кредит перепродано іншим особам. 23.03.2022 року на ТЦ «Барабашово» її товар було знищено, відповідач залишилась без заробітку, пенсію не отримує, проживає одна, тому вимога щодо погашення боргу є для неї дуже велика. 
Ухвалою судді від 29.12.2025 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та просила суд розстрочити виконання рішення суду у зв`язку із важким матеріальним станом. 
Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо, у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов до наступного.
Судом встановлено, що 25.05.2016 року ОСОБА_1 подала до АТ «Таскомбанк» Заявку про надання їй кредиту за напрямком споживчого кредитування.
Також, 25.05.2016 року АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 підписали Заяву про відкриття поточного рахунку, операції за якими можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів. 
Відповідно до умов заяви, відповідачу було відкрито поточний рахунок для зарахування поточного ліміту в сумі 12 800 грн., строком на 36 місяців. Заява про відкриття поточного рахунку підписана власноручним підписом відповідача.
В матеріалах справи наявні копії сторінок паспорта та ІПН, виданих на ім`я відповідача, які завірені її особистим підписом 25.05.2016 року.
Крім того, відповідачем надано рахунки, за якими остання сплачувала грошові кошти за кредитом.
10.09.2021 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № НІ/11/5-Ф, у відповідності до умов якого, АТ «Таскомбанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі(ах) боржників.
До матеріалів справи долучено копію платіжного документу про оплату фактором грошових коштів клієнту за договором факторингу (договором відступлення права вимоги № НІ/11/5-Ф від 10.09.2021).
Відповідно до копії реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № НІ/11/5-Ф від 10.09.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 602/2534334-СК від 25.05.2016 р. в загальному розмірі 30 794,41 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 602/2534334-СК від 25.05.2016 року, заборгованість відповідача за період з 10.09.2021 по 31.10.2025 становить 30 794,41 грн., з яких: 12 483,38 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 138,58 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1872,45 грн – комісія; 1300 грн. - пеня.
За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В силу вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону, має право здійснювати факторингові операції.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
Частиною 1 ст.1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
В силу вимог ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з вимогами ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, судом встановлено, що сторонами договору були погоджені умови та порядок нарахування відсотків за кредитом, який був дотриманий кредитором. Відповідач умови договору щодо сплати процентів та повернення тіла кредиту не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості у вказаному вище розмірі.
Щодо стягнення заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне.
Для проведення власного судового розрахунку заборгованості суду надано недостатньо даних. Заява-договір № 602/2534334-СК від 25.05.2016 року та інші, додані до позовної заяви додатки, взагалі не містять визначення процентої ставки за користування доступним лімітом кредитної лінії та не надано до суду відомостей про те, який з тарифів (чи то пільгова відсоткова ставка до кожного наданого траншу, чи то звичайна процентна ставка за користування доступним лімітом кредитної лінії) був застосований до відповідача.
Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Тому, суд вважає, що позивач повинен нести ризик ненадання суду детального та зрозумілого розрахунку заборгованості, у зв`язку із чим, слід вважати недостовірною довідку-розрахунок, яка надана позивачем.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивачем позовні вимоги в частині стягнення відсотків в розмірі 15 138,58 грн. за кредитним договором № 602/2534334-СК від 25.05.2016 року не доведені в повному обсязі. 
Суд враховує, що відповідач частково визнала позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 602/2534334-СК від 25.05.2016 року, в розмірі 12 800 гривень. 
Виходячи із наведеного, та зважаючи на подані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 15 655,83 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 12 483,38 грн., комісії у розмірі 1872,45 грн. пені у розмірі 1300 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до вимогст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимогу розмірі 1539,13 грн.
Беручи до уваги скрутне матеріальне становище ОСОБА_1 , суд вважає за можливе розглянути питання щодо розстрочення виконання рішення суду.
Згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка, виходячи з положень вказаної статті - це надання боржникові права проводити виконання рішення у частинах і в строки, встановлені судом.
Законом встановлено, що критерієм визначення підстав для розстрочки виконання рішення є обставини, які утруднюють виконання судового рішення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішити питання про їх наявність з урахуванням всіх обставин справи, а також прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження.
Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку.
Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому.
Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням.
Частиною 5 статті 435 ЦПК України визначено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
З огляду на викладене вище, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців, виходячи в загальної суми, яка підлягає до стягнення за рішенням суду – 17 194,96 грн. (12 483,38 грн. + 1872,45 грн. + 1300 грн.+ 1539,13 грн.), починаючи з дати ухвалення рішення суду шляхом сплати відповідачем на користь позивача рівних платежів щомісяця на 1 число відповідного місяця в сумі по 1432,91 грн., а в останній місяць в сумі 1432,95 грн.
Керуючись ст. 10,76-81,141,206, 263-265,273,345,435 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 602/2534334-СК від 25.05.2016 р. в розмірі 15 655 (п`ятнадцять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) грн. 83 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 12 483,38 грн., комісії у розмірі 1872,45 грн. та пені у розмірі 1300 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в сумі 1539,13 грн.
Розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців, починаючи з дати ухвалення рішення суду, шляхом сплати ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» рівних платежів щомісяця на 1 число відповідного місяця в сумі 1432,91 грн., а в останній місяць в сумі 1432,95 грн.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, код ЄДРПОУ 35625014;
відповідач ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя Я.М. Ритов