Дата документу 24.06.2026 Справа № 335/1186/23

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 335/1186/23      Пр. № 22-ц/807/240/26	Головуючий у 1-й інстанції: Рибалко Н.І. Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
за участі секретаря Бєлової А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського (нова назва – Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: ДЕПАРТАМЕНТ РЕЄСТРАЦІЙНИХ ПОСЛУГ ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коваленко Вікторія Вікторівна, ОСОБА_5 , про визнання недійним договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування реєстраційної дії та права власності

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_3 звернувся з вищезазначеним позовом до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (т.с.1 а.с.2-4), в якому просив: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , серія та номер 489, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 24.12.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В.; - скасувати реєстраційну дію щодо реєстрації права власності ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. 24.12.2021 року, індексний номер рішення 62566937 від 24.12.2022, - припинити право власності  ОСОБА_4 на 1/1 частки об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер 2195079323101, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,1 кв. м, стягнути з відповідачів на користь позивача усі судові витрати у справі.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 07.09.2020 ОСОБА_3 надано у позику ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 54500,00 доларів США з щомісячною виплатою 1.5 % від суми позики, про що останнім власноручно написано розписку. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2021 по справі № 335/4141/21 стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики розміром 54500,00 доларів США та відсотки за користування позикою, 3 % річних. Разом із цим, як зазначає позивач, 15.04.2021 йому стало відомо, що ОСОБА_6 безоплатно відчужив своє нерухоме майно на користь свого сина - ОСОБА_1 шляхом укладання договору дарування № 3043, виданого 16.10.2020, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г. Постановою Запорізького апеляційного суду від 15.11.2022 року в іншій справі ЄУН № 335/4387/21 договір дарування за № 3043 від 16.10.2020 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 визнано недійсним з моменту його укладання. Постанова Запорізького апеляційного суду мотивована тим, що боржник за договором позики ОСОБА_6 діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами стосовно кредитора ОСОБА_3 , оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Відчуження належного ОСОБА_6 майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення ОСОБА_3 на його майно як боржника. 16.12.2022 року ОСОБА_3 стало відомо, що ОСОБА_1 відчужено квартиру за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 489 від 24.12.2021, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. Таким чином, ОСОБА_1 не мав права відчужувати квартиру, а тому спірний договір купівлі-продажу підлягає скасуванню. Крім того, реєстраційна дія щодо реєстрації права власності ОСОБА_4 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , проведену Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко Вікторією Вікторівною 24.12.2021, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 62566937 та право власності ОСОБА_4 підлягають скасуванню, внаслідок недійсності договору купівлі-продажу. Позивачем зазначено у своїх доводах, що спірним договором нерухоме майно ОСОБА_6 передано у власність іншій особі, відтак зазначений перехід права власності призвів до порушення прав та інтересів позивача, оскільки тепер існує загроза неможливості стягнення належних позивачу сум відповідно до боргової розписки. Відтак, позивач зазначив, що є заінтересованою особою по цій справі і тому, подання ним цієї позовної заяви відповідає вимогам ч.3 ст.215 ЦК України. З огляду на вищевикладене, вважав, що єдиним способом захисту його порушених прав та законних інтересів є звернення з даним позовом до суду.
В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Рибалко Н.І. (т.с.1 а.с.15). Ухвалою суду першої інстанції від 13.03.2023 року (т.с.1 а.с.27) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.42) клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коваленко Вікторії Вікторівни належним чином засвідчену копію договору купівлі – продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 24.12.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі № 489, а також належним чином засвідчені копії усіх документів, на підставі яких цей договір був посвідчений.
Ухвалою суду першої інстанції від 13.11.2023 року (т.с.1 а.с.101) було залучено до участі у цій справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коваленко Вікторію Вікторівну; ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ).
Ухвалою суду першої інстанції від 13.11.2023 року (т.с.1 а.с.102) було витребувано у Міністерства соціальної політики України (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10, info@mlsp.gov.ua) відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (в розумінні Постанови КМУ № 646 від 22.09.2016) щодо ОСОБА_4 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Ухвалою суду першої інстанції від 22 грудня 2023 року (т.с.1 а.с.126-127) заяву ОСОБА_3 в особі представника адвоката Коротченко Д.О. про забезпечення позову у цій справі задоволено, накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51, 1 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2195079323101.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2024 року (т.с.1 а.с.147-151) позов позивача у цій справі задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири, загальною площею 51.1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 24.12.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко Вікторією Вікторівною та зареєстрованим в реєстрі за № 489.
Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна (з реєстраційним номером 2195079323101), квартиру загальною площею 51.1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно па підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко Вікторією Вікторівною, індексний номер: 62566937 від 24.12.2021.
Припинено право власності ОСОБА_4 на 1/1 частки об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер 2195079323101, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати про сплату судового збору в сумі 1610,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати про сплату судового збору в сумі 161,40 грн.
25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). 
Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2025 року (т.с.2 а.с.56) заяву відповідача ОСОБА_1 в собі представника ОСОБА_2  про перегляд вищезазначеного заочного рішення Орджонікідзевського (нова назва – Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2024 року у цій справі (т.с. 2 а.с. 1-21) було залишено без задоволення.
За заявою іншого відповідача ОСОБА_4 вищезазначене заочне рішення судом першої інстанції не переглядалось та в апеляційному порядку не оскаржувалось і тому апеляційним судом в інтересах цього відповідача за апеляційною скаргою сторони відповідача ОСОБА_1 переглядатись не може і не переглядається.
Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с.2 а.с.60-66) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
В автоматизованому порядку 04.11.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (т.с.2 а.с.70). Ухвалою апеляційного суду від 05.11.2025 року (т.с.2 а.с.71) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 12.11.2025 року (т.с.2 а.с.74). Ухвалою апеляційного суду від 13.11.2025 року (т.с.2 а.с.75) апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, які було усунуто у встановлений апеляційним судом строк 21.11.2025 року. Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 26.11.2025 року (т.с.2 а.с.96), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с.2 а.с.97), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 16.02.2026 року по 02.03.2026 року включно (довідка – а.с.129).
Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача ОСОБА_1 у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У квітні 2026 року від відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про зупинення провадження у цій справі ЄУН 335/1186/23 до перегляду Верховним Судом іншої справи ЄУН 335/4387/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання договору дарування квартири недійсним та скасування реєстраційної дії, провадження в якій відкрито ухвалою ВС 24 вересня 2024 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2022 року, якою скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2022 року про відмову в задоволенні позову позивача в порядку задоволення апеляційної скарги останнього та позов позивача задоволено; визнано недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., 16.10.2020 за №3043, з моменту його укладання; скасовано реєстраційну дію щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г. 16.10.2020, індексний номер 54608327 від 16.10.2020; вирішено питання про судові витрати (т.с. 2 а.с. 130-148).
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 08.04.2026 року (т.с. 2 а.с. 171-172) не відбувся та був відкладений за присутності представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Петрова Г.М. за відсутності інших учасників цієї справи через відсутність даних про належне повідомлення відповідача ОСОБА_4 , який є ВПО.
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі: - відповідач ОСОБА_1 додатково через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, а відповідач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 в порядку ст. 128 ЦПК України через Офіційний веб - сайт Судової влади України (т.с. 2 а.с. 184- 195), всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Петрова Г.М. (т.с. 2 а.с. 170), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи не подавали. 
Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. подала апеляційному суду заяву про розгляд справи без її присутності (т.с. 2 а.с. 204).
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву третьої особи (приватного нотаріуса) задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом за її відсутності та всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Петрова Г.М.(т.с.2 а.с. 170). 
Встановлено, що постановою Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2022 року у справі ЄУН 335/4387/21 (головуючий суддя Кочеткова І.В., судді Дашковська А.В. та Гончар М.С. – витяг т.с. 2 а.с. 161-166) в порядку задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 було скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2022 року та ухвалено нове про задоволення позову у цій справі; визнано недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., 16.10.2020 за №3043, з моменту його укладання; скасовано реєстраційну дію щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г. 16.10.2020, індексний номер 54608327 від 16.10.2020; вирішено питання про судові витрати. В силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України …рішення …судді…в інших справах …не може бути підставою для відводу. Самовідводів у цій справі не заявлено, відводи відсутні.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2026 року, постановленою протокольно та яка окремому оскарженню у касаційному порядку не підлягає, відмовлено у задоволенні вищезазначеного клопотання відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про зупинення провадження у цій справі ЄУН 335/1186/23 до перегляду Верховним Судом іншої справи ЄУН 335/4387/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 ,  ОСОБА_1 , Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання договору дарування квартири недійсним та скасування реєстраційної дії, провадження в якій відкрито ухвалою ВС 24 вересня 2024 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2022 року (т.с.2 а.с. 130-148) та якою ВС не зупиняв дію вказаної вище постанови апеляційного суду, остання є чинною (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною відповідача ОСОБА_1 апеляційному суду у цій справі не надані), обов`язкові підстави для зупинення провадження у цій справі відсутні.  
Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Петрова Г.М., перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  підлягає залишенню без задоволення у цій справі з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст.  4-5,13,19,76-81,89,133,141,258,259,263-265,268,354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі, наявності підстав для їх задоволення у повному обсязі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а заочне рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Заочне рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-265 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (з ЄДРСР) від 06.07.2021 року по справі № 335/4141/21 стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики розміром 54500,00 доларів США та відсотки за користування позикою, 3 % річних (копія - т.с.1 а.с. 9-10).
ОСОБА_6 відчужив своє нерухоме майно на користь сина ОСОБА_1 , що підтверджується договором дарування від 16.10.2020 року посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 3034 (копія - т.с.1 а.с.62 на звороті -64).
Постановою Запорізького апеляційного суду (з ЄДРСР) від 15.11.2022 року по справі № 335/4387/21 (копія - т.с.1 а.с. 11-12) договір дарування квартири АДРЕСА_4 укладений між ОСОБА_6  та   ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., 16.10.2020 року за № 3043, визнаний недійсним з моменту його укладання.
24.12.2021 року між ОСОБА_1 та  ОСОБА_4 був укладений договір купівлі – продажу нерухомого майна, а саме: квартири, загальною площею 51.1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 489 (копія т.с.1 а.с. 50-52).
Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.12.2021 року за ОСОБА_4 зареєстроване речове право у формі права власності на об`єкт нерухомого майна: квартира, загальною площею 51.1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу квартири, серія та номер 489, виданий 24.12.2021 року, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. (копія т.с.1 а.с. 7).
Згідно з ч.1 та 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності та не встановлено судом.
П.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ч.1 ст. 3 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом, та ст. 15, 16 ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним (ч.2 ст. 16 ЦК України). За змістом ч.2, 3 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Нормами цивільного законодавства передбачений спосіб захисту цивільних прав та інтересів, зокрема й шляхом визнання правочину недійсним, правові засади для застосування якого врегульовані приписами ст.215, 236 ЦК України. Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 та 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
В постанові Великої палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі №161/3245/15-ц, Верховний Суд зазначив: «відповідно до вищевказаних норм ЦК України недійсним можна визнати лише договір як правочин, і така вимога може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину». В постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 року, справа № 910/12787/17, Верховний Суд зазначив: «У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі». Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.
Як правильно було встановлено судом першої інстанції у цій справі, позивач, вважаючи порушеними свої права, звернувся з позовом у цій справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу, стороною якого він не є; акцентував, що спірним договором нерухоме майно ОСОБА_6 передано у власність іншій особі, відтак зазначений перехід права власності призвів до порушення прав та інтересів позивача, оскільки тепер існує загроза неможливості стягнення належних позивачу сум відповідно до боргової розписки. Тобто у цій справі позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу подала особа, яка не була стороною цього договору - заінтересована особа.
Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 року у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 року у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце».
Тобто відповідно до вищевказаних норм ЦК України, недійсним можна визнати лише договір як правочин, і така вимога може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Проаналізувавши докази у цій справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, загальною площею загальною площею 51.1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 489, підлягають у цій справі задоволенню, оскільки зміст правочину суперечить ЦК України, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, враховуючи ту обставину, що предметом договору є нерухоме майно, право власності на яке продавець не набув належним чином, у відповідності до закону.
Згідно з ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявностфі таких прав).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16, Верховний Суд у постанові від 30.07.2019 року у справі № 28/29-б-43/212-2012 дійшли правового висновку, відповідно до якого рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно. У разі визнання недійсним договору, за яким було прийнято рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав, Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту, оскільки за чинним ЦК України право власності виникає з моменту його реєстрації.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги ОСОБА_3 про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко Вікторією Вікторівною від 24.12.2021 року №62566937, також підлягають у цій справі задоволенню, оскільки ОСОБА_4 (відповідач), як покупець нерухомого майна не набув права власності на нерухоме майно, так як продавець – відповідач ОСОБА_1 нерухомого майна не мав права власності на вищезазначене нерухоме майно, внаслідок чого не мав право його відчужувати за правочином.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  є такими, що частково дублюють доводи відповідача у цій справі при розгляді судом першої інстанції його заяви про перегляд вищезазначеного заочного рішення у суді першої інстанції (т.с. 2 а.с. 1-21), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку (ухвала суду першої інстанції від 07.10.2025 року про відмову у задоволенні вказаної заяви сторони відповідача ОСОБА_1 – т.с. 2 а.с. 56-58), з якою погоджується апеляційний суд. 
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію цих учасників справи, яку вони вважають єдино можливою та правильною.
В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює у цій справі на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права… осіб… у спосіб, визначений законом… (ст. 5 ч. 1 ЦПК України). 
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідачі, та зокрема відповідач ОСОБА_1 і представник останнього не надали суду першої інстанції належних при розгляді вищезазначеної заяви сторони цього відповідача про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти вищезазначеного позову позивача у цій справі та, відповідно, у спростування останнього.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості заочного рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача ОСОБА_1 . Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема апелянтом (стороною відповідача ОСОБА_1 ) апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального права судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті. 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, заочне рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування заочного рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни. 
Також, в силу вимог ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні його апеляційної скарги, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Заочне рішення Орджонікідзевського (нова назва – Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2024 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова апеляційним судом складена 03.07.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А. 	Трофимова Д.А.