УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року
м. Київ
справа № 755/11515/24
провадження № 61-6537ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Пархоменка П. І., суддів Гудими Д. А., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Мороз Олександр Олександрович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року
у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
постановив ухвалу про таке:
1. У липні 2024 року ОСОБА_2 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття та позбавити відповідача батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
2. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року вказаний позов задоволено.
3. 14 квітня 2026 року, не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник відповідача - адвокат Мороз О. О. подав апеляційну скаргу та клопотання, в якому просив поновити строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення. 
В обґрунтування клопотання вказував, що копію повного тексту отримав лише 14 січня 2026 року після ознайомлення з матеріалами справи в суді. До цього часу відповідач не був належним чином проінформований про зміст повного тексту рішення та фактичні мотиви, покладені судом в його основу. Договору з попереднім адвокатом відповідач не укладав взагалі.
Вказував, що непоновлення строку в даному випадку призведе до безпідставного обмеження права на апеляційний перегляд судового рішення. 
4. Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника відповідача - адвоката Мороза О. О. на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року.
5. Апеляційний суд з посиланням на частину другу статі 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) виходив із того, що зазначені відповідачем підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними.
Відповідач є стороною усправі та уповноважив діяти в своїх інтересах адвоката Карапетяна А. Р. на підставі договору про надання правничої допомоги № 235/2022 від 26 травня 2022 року, про що зазначено в ордері на надання правничої допомоги серії АХ № 1203816 від 15 серпня 2024 року, який міститься в матеріалах справи.
Більше того, адвокат Карапетян А. Р. подавав до суду першої інстанції заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача та його представника.
Разом з тим, представник відповідача брав участь в судовому засіданні 16 вересня 2024 року, у якому було ухвалено оскаржуване рішення. Вказане підтверджується протоколом судового засідання № 3343215 від 16 вересня 2024 року, з якого також вбачається, що представник відповідача - адвокат Карапетян А. Р. визнав позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Доказів того, що адвокат Карапетян А. Р. не був представником відповідача та з ним не укладався договір про надання правничої допомоги матеріали справи не містять. Натомість у справі наявний ордер на надання правничої допомоги, який є належним підтвердженням повноважень адвоката.
6. 14 травня 2026 року представник відповідача - адвокат Мороз О. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу суду апеляційної інстанції.
7. Касаційна скарга обґрунтована тим, що адвокат Карапетян А. Р. виступав підставним представником, тобто особою, яка формально була допущена до участі у справі, але діяла без належних повноважень від відповідача та без його відома, що прямо суперечить вимогам чинного законодавства і виключає можливість вважати, що відповідач був належним чином повідомлений або представлений у суді першої інстанції.
Апеляційний суд не перевірив належність повноважень представника, не витребував та не дослідив договір про надання правничої допомоги № 235/2022, не з`ясував, чи дійсно цей договір стосувався представництва саме у справі № 755/11515/24 та чи був він укладений безпосередньо з відповідачем, чим порушив вимоги статті 128 ЦПК щодо належного повідомлення учасників справи та статті 44 ЦПК про добросовісне користування процесуальними правами.
8. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
9. Верховний Суд робить висновки, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК.
10. Вказаною нормою ЦПК (див. пункт 9) передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
11. У цій ситуації Верховний Суд наголошує, що статтями 17, 352 ЦПК гарантовано учасникам справи, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
12. В контексті дотримання права на справедливий суд, яке гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) звертав увагу, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року, заява № 15123/03).
13. «Право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним непрямим шляхом, особливо коли йдеться про умови прийнятності апеляції (пункт 33 рішення ЄСПЛ у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року, заява № 155/1996/774/975). У багатьох випадках ЄСПЛ вирішував, що перш за все національні органи влади, зокрема суди, повинні вирішувати проблеми тлумачення національного законодавства. Це стосується, зокрема, тлумачення судами норм процесуального характеру, таких як строки, що регулюють подання документів або подання скарг. Підхід ЄСПЛ стосовно цього полягає в тому, що процесуальні обмеження не будуть сумісні з пунктом 1 статті 6, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумного співвідношення пропорційності між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти. Загалом, процесуальні норми не повинні обмежувати або зменшувати доступ особи таким чином або до такої міри, щоб порушити саму суть права (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України» від 16 лютого 2017 року, заява № 18986/06).
14. ЄСПЛ визнав, що норми, які регулюють умови прийнятності апеляцій, спрямовані на забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, і що зацікавлені особи повинні очікувати, що ці правила будуть застосовані (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Мікулова проти Словаччини» від 06 грудня 2005 року, заява № 64001/00).
15. Відповідно до статті 354 ЦПК апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
16. Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК).
17. Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
18. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. У цьому аспекті дослідженню підлягають дві умови, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК, а саме: а) чи подано апеляційну скаргу особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; б) чи пропущено строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (див. постанову Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі № 477/735/16-ц).
19. Цей суд висновував, що непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною (див. постанову Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 947/28840/21).
20. Апеляційний суд встановив, що апеляційна скарга представника відповідача - адвоката Мороза О. О. подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
21. Наведені у скарзі обставини щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження через те, відповідач не був належним чином проінформований про зміст повного тексту рішення та фактичні мотиви, покладені судом в його основу, оскільки договору з попереднім адвокатом відповідач не укладав, не підтверджені жодними доказами та не є обставинами непереборної сили.
22. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції правильно застосував приписи статей 354, 358 ЦПК та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
23. За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок, що виключні випадки для поновлення річного строку на апеляційне оскарження відсутні, що є наслідком відмови у відкритті апеляційного провадження.
24. У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
25. Верховний Суд також зазначає, що норма про відмову у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК), не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведеного процесуального строку відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадам (принципам) цивільного судочинства, зокрема таким, як «змагальність сторін» (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та «неприпустимість зловживання процесуальними правами» (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається).
26. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18.
27. Доводи касаційної скарги щодо того, що апеляційний суд не перевірив належність повноважень представника, не витребував та не дослідив договір про надання правничої допомоги № 235/2022, не з`ясував, чи дійсно цей договір стосувався представництва саме у справі № 755/11515/24, та чи був він укладений безпосередньо з відповідачем, за встановлених обставин зводяться до незгоди з висновком апеляційного суду стосовно неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не спростовують правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
28. Також в даних правовідносинах щодо «доступу до суду» враховується підхід ЄСПЛ у згаданій вище справі «Каракуця проти України», в якій Верховний Суд відхилив клопотання заявників про надання дозволу на касаційне оскарження як таке, що було подане несвоєчасно, на підставі норми закону, яка передбачала, що такі клопотання можуть бути подані лише протягом одного року з дати, коли виникло первісне право подати таку скаргу. Сторони не заперечували, що впровадження відповідної норми переслідувало легітимну мету, а саме забезпечення правової визначеності.
ЄСПЛ вважав, що застосування «правила одного року» у справі заявників було достатньо передбачуваним і супроводжувалося необхідними процесуальними гарантіями (пункт 49).
ЄСПЛ вказував, що правило, яке встановлювало річний строк для подання клопотання про дозвіл на подання касаційної скарги з простроченням сформульовано як таке, що не передбачає можливості відступу від зобов`язань, незалежно від причин запізнення, наданих сторонами. При цьому тривалість періоду, протягом якого можна вимагати такого дозволу, в абсолютному вимірі не є малим (пункт 51).
29. Отже, в такому випадку застосування статті 358 ЦПК переслідує легітимну мету, а саме забезпечення правової визначеності.

30. З огляду на наведене у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника відповідача - адвоката Мороза О. О. на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року слід відмовити, оскільки скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені у скарзі доводи висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 258-261, 394 ЦПК, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Мороз Олександр Олександрович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року у справі № 755/11515/24.

2. Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді: П. І. Пархоменко
Д. А. Гудима 
Є. В. Краснощоков