ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5187/26 Справа № 932/11562/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики, 
- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Дорошевська Марина Ігорівна, на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року, - 
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
26.12.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 06.08.2025 року, позивачка просила суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь заборгованість в сумі 1845936,08 грн, яка виникла за договором позики від 10.10.2016 року.
В обґрунтування позову позивачка зазначала, що 10.10.2016 року між сторонами спору укладено договір позики за яким, позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 2325679,65 грн, що еквівалентно 90000 доларів США, а відповідач зобов`язалася їх повернути до 10.04.2018 року.
На підтвердження факту отримання грошових коштів відповідачем складено розписку. Також факт передачі коштів підтверджено рішенням суду у справі №199/783/21.
В забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором, між сторонами укладено договір іпотеки.
Відповідачем порушено умови договору, у зв`язку із чим предмет іпотеки було примусово реалізовано.
Проте отриманих коштів не вистачило для повного задоволення вимог позивача, зокрема непогашеними залишились кошти в сумі 402191,34 грн.
Окрім цього позивачкою розраховано 3% річних за період з 12.11.2020 року по 04.08.2025 року в сумі 233713,98 грн та інфляційних втрат за такий період в сумі 1210 030,76 грн.
Також позивачем нараховано проценти та інфляцію на підставі ст. 625 ЦК України.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 1271873,05 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 10068,81 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
01.03.2026 рокувід  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Дорошевська Марина Ігорівна, надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та залишення рішення суду першої інстанції в іншій частині без змін з покладенням судових витрат на позивачку.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність заборгованості та безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 402191,34 грн - основного боргу, 1210030,76 грн - інфляційних втрат та 233713,98 грн - 3% річних.
На думку відповідачки, при ухваленні рішення у даній справі суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог, оскільки у мотивувальній частині рішення прямо встановив, що залишок основного боргу становить суму, еквівалентну 28314,51 доларів США, а також здійснив перерахунок цього еквівалента у гривню на іншу дату (станом на 19.01.2026 року) та використав саме ці валютні розрахунки як основу визначення розміру стягнення.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

СУДОВІ ВИКЛИКИ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с. 203-204).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2021 року у справі №199/783/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню встановлені наступні обставини.
10.10.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 отримала позику у сумі 2325679,65 грн, яку зобов`язалась повернути в строк до 10.04.2018 року.
При цьому, умовами такого договору, копія якого надана позивачем, визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а саме 90000 доларів США.
Вказаним вище рішенням встановлено також наступне.
В підтвердження отримання грошей ОСОБА_2 власноруч написала и передала ОСОБА_1 розписку (копія такої розписки також долучено позивачем до матеріалів даної справи).
В забезпечення зобов`язання було укладено договір іпотеки, посвідчений 10.10.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. за реєстром №2549. Іпотекодавець - ОСОБА_2 , іпотекодержатель – ОСОБА_1 . Основне зобов`язання – договір позики від 10.10.2016 року. Строк повернення – 10.04.2018 року. Предмет іпотеки - нежиле приміщення в житловому будинку літ.А-3 на 1 поверсі приміщення №1 (поз.1-6) загальною площею 95,0 кв.м., в тому числі – прибудова літ.а-1; ганок літ.а.
05.01.2021 приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бунякіною О.В. на підставі заяви ОСОБА_1 було вчинено виконавчий напис №1 про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, яким забезпечено виконання зобов`язання за договором позики від 10.10.2016 у розмірі: неповернута сума позики – 2325679,65 грн; інфляційні витрати – 309849,88 грн; 3% річних – 180829,56 грн; плату, сплачену за вчинення цього виконавчого напису в розмірі 28163,00 грн, сума, яка підлягає стягненню 2844522,09 грн, строк за який проводиться стягнення: з 11.04.2018 року по 11.11.2020 року.
Вирішуючи спір, суд прийшов до висновку, що позивачкою зобов`язання за договором позики від 10.10.2016 року і договору іпотеки від 10.10.2016 року не виконано.
Позивачем надано постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. в межах виконавчого провадження №64045393 та протокол проведення електронного аукціону із яких вбачається.
На виконання виконавчого напису №1, 06.12.2023, було реалізовано забезпечене майно за ціною 2834876,65 грн, сума перерахована приватному виконавцю – 2693132,82 грн, основна винагорода виконавця – 284452,21 грн.
Факт надання позивачем у позику відповідачу 2325679,65 грн зі строком повернення до 10.04.2018 року підтверджується наданими доказами, рішенням суду у справі №199/783/21, яке набрало законної сили та не заперечується відповідачем.
Доводи відповідачки про повернення позики не доведені та спростовуються рішенням суду у справі №199/783/21.
При цьому факти повернення грошових коштів не можуть підтверджуватися показаннями свідків, тому суд відмовив у задоволенні клопотання відповідачки про виклик свідків для підтвердження відповідної обставини.
Позивачем надано докази примусового погашення боргу за рахунок забезпеченого майна відповідача на суму 2442330,75 грн. При цьому такий факт відбувався у момент продажу забезпеченого майна – 06.12.2023 року.
Оскільки сторонами договору передбачено грошовий еквівалент в розмірі 90000 доларів США, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. При цьому інфляційні втрати стягненню не підлягають.
Крім того слід врахувати черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, передбачену ст.534 ЦК України (першочерговість зарахування коштів на сплату 3% річних за період з 11.04.2018 року по 11.11.2020 року в сумі 180829,56 грн).
Із врахуванням вказаного та офіційного курсу долара США до гривні станом на 06.12.2023 року, після реалізації предмета іпотеки основний борг відповідача перед позивачем становив суму, еквівалентну 28314,51 доларів США.
На момент розгляду справи, а саме станом на 19.01.2026 року викладене еквівалентно 1224664,74 грн.
Щодо 3% річних, то їх обрахунок суд першої інстанції вважав слід обмежити періодом з 12.11.2020 року до 24.02.2022 року (день введення воєнного стану).
Розрахована за цей період сума 3% річних становить 47208,31 грн.

За вищевказаних обставин суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, про стягнення із відповідача в користь позивача основного боргу в сумі 1224664,74 грн, що еквівалентно 28314,51 доларів США та 3 процентів річних за період з 12.11.2020 року до 24.02.2022 року в сумі 47208,31 грн.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке. 

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
У відповідності до вимог статті 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до положень статті 47 Закону України «Про іпотеку» якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває вимоги іпотекодержателя, він має право отримати решту суми з іншого майна боржника в порядку, встановленому законом.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Між тим, згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Доводи апеляційної скарги спростовуються тим, що сторонами договору позики та іпотечного договору від 10.10.2016 року було передбачено грошовий еквівалент в розмірі 90000 доларів США, а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Позивачкою надано докази примусового погашення боргу за рахунок забезпеченого майна відповідача на суму 2442330,75 грн 06.12.2023 року. Отже із врахуванням офіційного курсу долара США до гривні станом на 06.12.2023 року, після реалізації предмета іпотеки основний борг відповідачки перед позивачем становив суму, еквівалентну 28314,51 доларів США, що на момент розгляду справи (19.01.2026 року) еквівалентно 1224664,74 грн. А сума 3% річних у розмірі 47208,31 грн обрахована за період 12.11.2020 року до 24.02.2022 року, з урахуванням положень законодавства про обмеження, які діяли під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та воєнного стану, а також пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відтак, доводи апеляційної скарги в частині стягнутої заборгованості за договором позики на правильність рішення суду першої інстанції не впливають.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Дорошевська Марина Ігорівна, залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 09.06.2026 року.

Судді: