Номер провадження 2/243/1623/2026
Номер справи 243/4444/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
(заочне)

«29» травня 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого - судді Хаустової Т.А.,
за участю секретаря судового засідання - Чернікової Ю.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат ПРОКОПЦЕВ Сергій Вікторович, до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , представник позивача – адвокат Прокопцев С.В., звернулися до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із заявою про визанння права власності на спадкове майно. Свою заяву обґрунтували тим, що ОСОБА_2 (прізвище до шлюбу ОСОБА_3 ) доводилась дружиною ОСОБА_4 . Наведене підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 10.06.1976. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , доказом чого є свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 17.04.2009. Після його смерті залишилась спадщина: житловий будинок садибного типу А-1 загальною площею 50,2 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня Б, сарай В, сарай Г, огорожа №1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Цей будинок належав спадкодавцю на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 14.08.1978. Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , була відведена на підставі виписки із Рішення №270 виконкому Слов`янської районної ради депутатів трудящих від 19.07.1978. Будинок був збудований у відповідності до проекту забудови земельної ділянки від 14.08.1978. Після будівництва будинку пізніше був виготовлений технічний паспорт від 13.10.2009. Слід зазначити, що позивачка проживає у цьому будинку з 13.04.1992, про що свідчить відповідний штамп у паспорті.
Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України ОСОБА_2 є спадкоємицею першої черги спадкування за законом. Позивачка прийняла спадщину, звернулась з заявою від 23.06.2009 до нотаріуса. Була заведена спадкова справа, інші спадкоємці першої черги спадкування за законом (діти померлого) відмовились від спадщини на користь позивачки, що підтверджується листом нотаріуса від 27.10.2009 №917/02-17. Пізніше ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на успадковане майно. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують право власності на будинок у спадкодавця. Про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок повідомлено у Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.04.2026 №50/02-31. Таким чином, виникла ситуація, за якої ОСОБА_2 після смерті її чоловіка успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, однак позбавлена можливості оформити спадщину на будинок шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності на нерухоме майно у її чоловіка. Так, згідно з довідкою Відділу зберігання інвентаризаційних справ об`єктів нерухомого майна Слов`янської МВА №04-01/778 від 11.05.2026 право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.01.2013 в КП «БТІ» не зареєстроване.
Беручи до уваги наведене, без державної реєстрації прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_2 не визнається. У даному випадку невизнання права власності на успадковане нерухоме майно полягає в тому, що у позивачки відсутні документи, які б посвідчували її право власності, і були б підставою для державної реєстрації права власності.
Підсумовуючи, позивач просить визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на житловий будинок садибного типу А-1 загальною площею 50,2 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня Б, сарай В, сарай Г, огорожа №1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач ОСОБА_2 , представник позивача – адвокат Прокопцев С.В., в судове засідання не з`явилися. Надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Представник відповідача - Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області., належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. В судове засідання не з`явився.
У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне Рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне Рішення.
Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові Рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_5 , яка після укладення шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_6 ».
Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина: житловий будинок садибного типу А-1 загальною площею 50,2 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня Б, сарай В, сарай Г, огорожа №1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Цей будинок належав спадкодавцю на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 14.08.1978. Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , була відведена на підставі виписки із Рішення №270 виконкому Слов`янської районної ради депутатів трудящих від 19.07.1978. Будинок був збудований у відповідності до проекту забудови земельної ділянки від 14.08.1978. Після будівництва будинку пізніше був виготовлений технічний паспорт від 13.10.2009. Позивач проживає у цьому будинку з 13.04.1992, про що свідчить відповідний штамп у паспорті.
Про відмову у видачі позивачу Свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок повідомлено у Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.04.2026 №50/02-31.
Згідно з Довідкою Відділу зберігання інвентаризаційних справ об`єктів нерухомого майна Слов`янської МВА №04-01/778 від 11.05.2026 право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.01.2013 в КП «БТІ» не зареєстроване.
Успадкований житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був побудований до 05.08.1992, однак право власності на нього не було зареєстроване. Після закінчення будівництва житлового будинку ОСОБА_4 отримав технічний паспорт на будинок. Окрема державна реєстрація права власності на той період часу не вимагалась. Разом з тим після 2004 р. почали діяти нові правила державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, проте ОСОБА_4 не зареєстрував право власності на будинок. Згідно з довідкою №0426/2290 від 15.04.2026 житловий будинок А-1, літня кухня Б, сарай В, сарай Г, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , побудовані до 05.08.1992, не є самовільними та дозволу не потребують. Огорожа №1 – тимчасова споруда без влаштування фундаменту, яка згідно з Постановою КМУ №406 від 07.06.2017 не підлягає прийняттю в експлуатацію. У листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 №12/5-126 роз`яснено, що об`єкти, збудовані до 05.08.1992, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 р. №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не підлягали введенню в експлуатацію, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.
Крім того, згідно з п. 3.1. Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 р. №91 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
У п. 3.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватись право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05.08.1992, на які спадковадцем не було отримано правовстановлюючі документи. Перші власники не оформляли документів на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, і його право має бути визнано в судовому порядку.
Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: – по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.
До 01 липня 2004 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002.
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на нього не залежало від державної реєстрації, на відміну від правовідносин, що виникли після набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
На підставі 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до Законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло Законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Для об`єктів, збудованих до 05 серпня 1992 року, обов`язкової процедури прийняття в експлуатацію не передбачалося.
Державна реєстрація права власності є способом його офіційного визнання Державою, однак сама по собі відсутність державної реєстрації не свідчить про відсутність права, якщо воно виникло на законних підставах.
Беручи до уваги викладене вище, наявні правові підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок садибного типу А-1 загальною площею 50,2 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня Б, сарай В, сарай Г, огорожа №1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.
Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до положень ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Зважаючи на те, що останнім місцем проживання спадкодавця було м. Слов`янськ, в цьому місті розташоване нерухоме майно, тож відповідачем у даній справі є Слов`янська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 319 ЦК України, встановлено, що здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13: якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.
Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою ст. 16 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Оскільки нотаріальне оформлення спадщини є неможливим у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, єдиним способом захисту порушеного права позивача – є звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.
Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців, які прийняли спадщину – не встановлено. Будинок збудований до 1992 року. Перешкод для визнання права власності судом не встановлено.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до Висновку від 05 травня 2026 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будовами і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , становить 127 560,00 грн.
Згідно з п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позову майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто судовий збір підлягає сплаті у розмірі 1331,20 грн. (0,4 х 3328,00 грн.).
На підставі ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Зважаючи на те, що позовна заява подається через електронний суд, то у даному випадку підлягає застосуванню коефіцієнт 0,8 і судовий збір становить 1064,96 грн. (1331,20 грн. х 0,8).
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст., 16, 328, 1216, 1221, 1258, 1261, 1268, 1296, 1297 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 19, 23, 50, 174, 175, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат ПРОКОПЦЕВ Сергій Вікторович, до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на житловий будинок садибного типу А-1 загальною площею 50,2 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня Б, сарай В, сарай Г, огорожа №1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового Рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового Рішення.

Заочне Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного Рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне Рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного Рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного Рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове Рішення складено 29 травня 2026 року.

Головуючий:
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду
Донецької області     Т.А. Хаустова