УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/3854/21 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В. 
Категорія 76  Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б., 
суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
за участю секретаря Антоневської В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу 296/3854/21 за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 2 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Петровської М. В.,-
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з 01.08.2017 року вона обіймала посаду заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, що розташована за адресою: вул. Боричів Тік, 28, м. Київ, 04070. З 25.02.2021 року вона захворіла і перебувала тимчасово непрацездатною станом на дату подання позову. 15.03.2021 року вона отримала поштою рекомендований лист № 439-09-1 від 25.02.2021 року, в якому її повідомили про те, що наказом №6-к від 25 лютого 2021 року, підписаним директором ОСОБА_2 , її звільнено із займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України. Підстава для звільнення, що зазначена в наказі, - пстанова правління Фонду соціального страхування України від 25 лютого 2021 року №19 «Про звільнення заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_3 ».
Крім того, їй стало відомо, що на сайті Фонду соціального страхування було оприлюднено постанову Правління Фонду соціального страхування України від 25 лютого 2021 року №19 «Про звільнення заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_3 ».
У постанові викладено як підставу для розгляду питання на засіданні Правління 2 документа:
-інформація про виконання заступником директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Блажинською Т. О. своїх функціональних обов`язків щодо забезпечення процедури завершення припинення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності;
- подання директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_2 про звільнення заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_1 ..
Про існування та зміст зазначених документів їй невідомо. Більше того, в інформації зазначено про виконання заступником директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_1 своїх функціональних обов`язків щодо забезпечення процедури завершення припинення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, тобто забезпечення процедури припинення іншої юридичної особи (код ЄДРПОУ 25885944).
Натомість, з 23 квітня 2020 року по 13 січня 2021 року посадові обов`язки в неї були відсутні. 
13.01.2021 року її ознайомили та вручили копію наказу №520-од від 26.10.2020 року та аркуш паперу окремо з написом від руки «Додаток до Наказу від 26.10.2020 №520-ОД», в якому зазначено, що заступник директора ОСОБА_1 забезпечує процедуру завершення припинення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (іншої юридичної особи).
Тобто, посадові обов`язки з`явилися в неї лише 13 січня 2021 року.
Станом на 13 січня 2021 року Головою комісії з припинення юридичної особи- Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (код ЄДРПОУ 25885944) був ОСОБА_4 .
На внесення запису про припинення в неї не було належних повноважень, тому вона не могла вчиняти будь - які дії з припинення іншої юридичної особи.
Станом на 16.02.2021 року Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (код ЄДРПОУ 258885944) перебуває в стані припинення. Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14 квітня 2021 року головою комісії з припинення зазначено ОСОБА_5 , який певно мав такі повноваження.
Вважає, що постанова №19 від 25 лютого 2021 року не відповідає вимогам законодавства, була винесена упереджено, без врахування об`єктивних фактів, оскільки в період з 13 січня 2021 року по 25 лютого 2021 року вона не могла внести запис про припинення іншої юридичної особи, оскільки не мала таких повноважень.
В день звільнення, 25 лютого 2021 року, вона хворіла та була відсутня на роботі, про що роботодавцю було відомо. 
Зауважує, що всупереч ст. ст. 47 та 116 КЗпП України з нею не були проведені розрахунки в день звільнення. Також замість того, щоб надати їй копію наказу, роботодавець надіслав їй наказ поштою, який вона отримала 15.03. 2021 року.
Вважає, що ані в постанові №19, ані в наказі №6-к не зазначено та не враховано, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяна шкода, обставини, за яких вчинено проступок, попередня робота.
Крім того, наказом N 2-к від 29.01.2021 року, який вона отримала 1 лютого 2021 року, на неї накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, як зазначено в наказі, за те, що нею «не виконано окреме доручення в.о. директора виконавчої дирекції Фонду від 22.09.2020 №Д-к-188, чим порушено п.2.2.1 Колективного договору, розділ III Правил внутрішнього трудового розпорядку, і наказу виконавчої дирекції Фонду від 23.04.2020 №179-од «Про розподіл обов`язків, керуючись cт. 147 Кодексу законів про працю, п.5.2. Статуту Фонду соціального страхування України, п.5.2.8 Положення про виконавчу дирекцію».
Сума втраченого заробітку станом на 14 квітня 2021 року становить 2006,54 гривень (який визначений шляхом ділення суми 32104,63 /33 дні) грн X 33 = 66215,82 грн.
Таким чином, просила суд визнати незаконною постанову правління Фонду соціального страхування України від 25 лютого 2021 року №19 «Про звільнення заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_3 »; визнати незаконним наказ №6-к від 25 лютого 2021 року про її звільнення; поновити її на роботі на посаді заступника директора Фонду соціального страхування України з 25 лютого 2021 року; стягнути з Фонду соціального страхування України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 лютого 2021 року до дня поновлення на роботі з розрахунку середньоденного заробітку 1 758,10 грн.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 24 червня 2025 року замінено відповідача з Фонду соціального страхування України на його правонаступника - Пенсійний фонд України.
31.07.2025 року на адресу суду від представника відповідача - Костюченко Ю.М., надійшло клопотання про закриття провадження у даній справі, в обґрунтування якого вона зазначила, що Пенсійний фонд України є юридичною особою публічного права та є суб`єктом владних повноважень. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду постановою від 09.12.2024 року у справі № 712/4776/23, яка вирішувала питання щодо юрисдикції подібного спору, зазначив, що вирішення питання про те, чи є правовідносини, пов`язані із визнанням незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку із набранням чинності Законом № 2620-ІХ, яким вирішено припинити ФСС України та Управління, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, приватноправовими чи публічно-правовими, залежить, зокрема, від змісту та характеру правовідносин, суб`єктного складу, наявності підстав для виникнення зобов`язань та умов їх виконання щодо працевлаштування вивільненого працівника на публічну службу, а також мети, якої хоче досягти звільнений працівник, звернувшись до суду. При цьому Верховний Суд звертає увагу, що Фонд соціального страхування України належав до юридичних осіб приватного права, а Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Таким чином, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду постановою від 09.12.2024 справі № 712/4776/23 встановив, що між сторонами існує спір з публічно-правових відносин, який з врахуванням суб`єктного складу його учасників та правовідносин, що виникли між сторонами, має розглядатися за правилами адміністративної юрисдикції.
Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 2 жовтня 2025 року провадження у справі закрито. 
Роз`яснено позивачу, що справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Зокрема, зазначає, що вона, перебуваючи у трудових відносинах з Фондом соціального страхування України, не приймалася на публічну службу, її не проходила, та не звільнялася з публічної служби, так як прийняття та звільнення з роботи відбувалося до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»» №2620-IX, який набрав чинності 01.01.2023 року.
Окрім того, фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Тобто, її робота у Виконавчій дирекції Фонду не відносилась до публічної служби.
У даній справі спір виник з правовідносин, які були після прийняття та набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»» №2620-IX.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень, вирішено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.
Зауважує, що її було звільнено 25 лютого 2021 року, за 2 роки до набрання чинності Закону №2620-IX та проведення реорганізації Фонду соціального страхування (та його територіальних управлінь) України, шляхом приєднання до Пенсійного фонду України.
Суд посилається на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2024 в справі № 712/4776/23, в якій вказано, що внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України відбулося специфічне правонаступництво, за якого згідно з ухваленим Верховною Радою України Законом №2620-ІХ Фонд як юридична особа приватного права припинився, однак його повноваження, що стосувалися чутливої для держави сфери загальнообов`язкового державного соціального страхування, набув Пенсійний фонд України як юридична особа публічного права та центральний орган виконавчої влади, що також був наділений функціями у сфері загальнообов`язкового державного страхування (пенсійне страхування); - спори за вимогами, які спрямовані на поновлення працівників Фонду, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, на роботі в органах Пенсійного фонду та стосуються прийняття на публічну службу, мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що на час звільнення таких працівників останні не перебували на державній службі та Пенсійний фонд України і його територіальні органи не здійснювали щодо них публічно-владних управлінських функцій.
Проте висновок у зазначеній постанові Верховного Суду зроблений щодо інших правовідносин (поновлення працівників Фонду, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України).
Суд помилково, не зрозуміло на підставі яких документів, дійшов висновку, що вона планує поновлюватися на посаду, яка віднесена до публічної служби в Пенсійному фонді України.
Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280, гранична чисельність державних службовців та працівників Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України.
Тобто, в Пенсійному фонді України працюють як державні службовці, так і працівники, які не проходять публічної служби, і відповідно вона може бути поновлена на аналогічній посаді, без проходження публічної служби.
Крім того, виконання рішення про поновлення її на роботі може бути реалізовано шляхом поновлення на позаштатній посаді.
Гіпотетична відсутність посади (без дослідження відповідних доказів судом) не може бути причиною для віднесення справи до категорії адміністративного судочинства.
Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.
Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Фонд, якщо інше не передбачено законами України, не може займатися іншою діяльністю, крім тієї, для якої його створено, та використовувати свої кошти на цілі, не пов`язані з цією діяльністю.
Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Публічно-правовий спір – це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
До справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір (постанова Велика Палата Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 368/561/19 (провадження № 14-118цс20)).
Вирішення питання про те, чи є правовідносини, пов`язані із визнанням незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку із набранням чинності Законом № 2620-ІХ, яким вирішено припинити Фонд соціального страхування України та управління, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, приватноправовими чи публічно-правовими, залежить, зокрема, від змісту та характеру правовідносин, суб`єктного складу, наявності підстав для виникнення зобов`язань та умов їх виконання щодо працевлаштування вивільненого працівника на публічну службу, а також мети, якої хоче досягти звільнений працівник, звернувшись до суду.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 грудня 2023 року у справі № 442/3240 (провадження № 61-15536св23) керувався тим, що з 01 січня 2023 року відбувся перехід прав та обов`язків від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Львівській області до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області. Оскільки між сторонами у спорі про поновлення на роботі існує спір з публічно-правових відносин, який з урахуванням суб`єктного складу його учасників та правовідносин, що виникли у справі, має розглядатися за правилами адміністративної юрисдикції, Верховний Суд погодився із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2024 в справі № 712/4776/23 викладено наступні висновки:
- внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України відбулося специфічне правонаступництво, за якого згідно з ухваленим Верховною Радою України Законом № 2620-ІХ Фонд як юридична особа приватного права припинився, однак його повноваження, що стосувалися чутливої для держави сфери загальнообов`язкового державного соціального страхування, набув Пенсійний фонд України як юридична особа публічного права та центральний орган виконавчої влади, що також був наділений функціями у сфері загальнообов`язкового державного страхування (пенсійне страхування);
- спори за вимогами, які спрямовані на поновлення працівників Фонду, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, на роботі в органах Пенсійного фонду та стосуються прийняття на публічну службу, мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що на час звільнення таких працівників останні не перебували на державній службі та Пенсійний фонд України і його територіальні органи не здійснювали щодо них публічно-владних управлінських функцій.
Як встановлено судом у цій справі, ОСОБА_1 просить визнати незаконною постанову правління Фонду соціального страхування України від 25 лютого 2021 року №19 про її звільнення із посади заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, а також визнати незаконним наказ про її звільнення; поновити її на посаді заступника директора Фонду соціального страхування України; стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Проте, Фонд соціального страхування України було реорганізовано шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, який є його правонаступником і є юридичною особою публічного права. Керівні посади в Пенсійному фонді України належать до посад державної служби.
Отже, спірні правовідносини стосуються поновлення ОСОБА_1 на посаді в органі, діяльність якого пов`язана з проходженням публічної служби, керівні посади в якому належать до посад державних службовців, тому між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду. 

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 2 жовтня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: