ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"21" травня 2026 р. Cправа № 902/152/26   за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія" "Зоря Поділля" (вул. Заводська, буд. 150, м. Гайсин, Гайсинський р-н., Вінницька обл., 23700) 
до: Немирівської міської ради (вул. Соборна, буд. 26, м. Немирів, Вінницький р-н., Вінницька обл., 22800)
до: Фермерського господарства "Агромрія-А" (вул. Гагаріна, буд.1-Е, с. Бондурівка, вінницький р-н., Вінницька обл., 22832) 
про визнання частково недійсним договору оренди та витребування земельної ділянки Головуючий суддя Яремчук Ю.О.
Секретар судового засідання Ткач Д.
за участю представників: 
позивача: Хитрук І.С.
відповідача 1: не з`явився
відповідач 2: Тиховський М.О.
В С Т А Н О В И В : 
05.02.2026 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія" "Зоря Поділля" до Немирівської міської ради до Фермерського господарства "Агромрія-А" про визнання частково недійсним перше речення пункту 8 договору оренди землі від 14.04.2018, який укладений між Бондурівською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля", об`єктом за яким є земельна ділянка з кадастровим номером 0523080600:01:001:0071, площею 2,5225 га, в наступній частині: "на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни" та витребувати земельну ділянку з кадастровим номером 0523080600:01:001:0071, площею 2 5225 га із користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А" (код ЄДРПОУ 44450498) у користування на праві оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (код ЄДРПОУ 34009446).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2026 справу № 902/152/26 розподілено судді Яремчуку Ю.О.
Ухвалою суду від 09.02.2026 відкрито провадження у справі № 902/152/26. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 03.03.2026.
20.02.2026 від відповідача 2 Фермерського господарства "Агромрія-А" надійшов відзив на позовну заяву (вх. № канц. 01-30/1761/26 від 20.02.2026), який долучений судом до матеріалів справи.
23.02.2026 від відповідача 1 Немирівської міської ради надійшов відзив на позовну заяву (вх. № канц. 01-30/1842/26 від 23.02.2026), який долучений судом до матеріалів справи.
За результатами проведеного судового засідання 03.03.2026 суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті на 14.04.2026, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.
На визначену дату судом в судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача Немирівської міської ради. Представник Фермерського господарства "Агромрія-А" в судове засідання не з`явився, при цьому від останнього надійшло клопотання (вх. № канц. 01-30/3541/26 від 13.04.2026) про відкладення розгляду справи на іншу дату, з огляду на зайнятість в іншому судовому засіданні.
Судом було з`ясовано думку присутніх представників сторін відносно клопотання відповідача 2 Фермерського господарства "Агромрія-А" про відкладення розгляду справ.
Представник позивача та представник відповідача 1 відносно даного клопотання не заперечили.
За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.
Ухвалою суду від 14.04.2026 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 12.05.2026.
На визначений час у судове засідання 12.05.2026 з`явився представник позивача та представники відповідачів 1,2.
За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відкладенння проголошення рішення суду до 21.05.2026.
21.05.2026 в судовому засіданні в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
В обґрунтування заявленого позову позивач вказує на протиправну передачу Немирівською міською радою в оренду Фермерському господарству "Агромрія-А" земельної ділянки, право оренди якої належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля". 
Суть заперечень Немирівської міської ради, викладених у відзиві на позовну заяву, зводиться до того, що строк дії Договору оренди землі від 14.04.2018, укладеного з позивачем, завершився 14.04.2025, а тому в цьому випадку відсутні порушені майнові права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля". Поряд з цим укладення договору оренди землі із відповідачем 2 є більш економічно вигідним для Немирівської міської ради, що сприяє збільшенню надходжень до бюджету.
Також відповідач 1 вказує, що Договір оренди землі, укладений між Немирівською РДА та позивачем від 14.04.2018 року, був підписаний сторонами, скріплений печатками та набув чинності з моменту його підписання, тобто 14.04.2018 року. Уклавши даний договір, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних його умов, зокрема щодо об`єкту оренди, строку його дії (7 років), розміру орендної плати та строків її сплати, зміни умов договору і припинення його дії та інших умов, визначених договором. 
Разом з тим, позивач просить визнати недійсним лише перше речення пункту 8 вищевказаного Договору, однак розпорядчий документ, на підставі якого він укладався (рішення Бондурівської сільської ради) та яким визначався строк дії договорів оренди залишається незмінним і становить 7 років. З огляду на це виникає невизначеність, оскільки положення, викладені у рішенні, що стало підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків сторін, суперечитимуть положенням, викладеним у договорі. 
Окрім того, в межах 7-річного строку дії Договору оренди землі, тобто з 14.04.2018 року (початку строку дії Договору) до 14.04.2025 року (закінчення строку дії Договору), позивач не звертався до Немирівської міської ради із клопотаннями щодо приведення договору у відповідність із вимогами ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" та не намагався узгодити іншу істотну умову Договору щодо строку його дії із Орендодавцем.
У відзиві на позовну заяву Фермерське господарство "Агромрія-А" стверджує, що є добросовісним набувачем та орендарем земельної ділянки. У відповідності до вимог земельного законодавства відповідачем 2 було зареєстроване право оренди в реєстрі речових прав на нерухомим майно, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Також відповідач 2 зазначає, що відповідно до вимог частини 6 ст.19 Закону України "Про оренду землі" особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку земельну ділянку в оренду на строк, передбачений цією статтею, без права на поновлення договору оренди землі.
У постанові Верховного Суду від 28.09.2020 у справі №272/440/18 наведені висновки про те, що орендодавець не повинен якимось чином обґрунтовувати свою відмову від продовження орендних відносин, а переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця як власника земельної ділянки щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Отже, на переконання Фермерського господарства "Агромрія-А", Немирівська міська рада діяла відповідно до вимог законодавства прийнявши рішення щодо припинення договору оренди землі з позивачем та надання земельної ділянки в оренду відповідачу 2.
Щодо вимоги про визнання недійсним договору оренди землі в частині строку його дії відповідач 2 вказує, що відповідно до правової позиці Верховного Суду у постанові від 28.01.2025 у справі № 914/1025/24 саме орган місцевого самоврядування уповноважений визначати істотні умови такої оренди, а за відсутності такого рішення істотні умови не можуть бути визначені судом або орендарем одноособово в позовній заяві. Без волевиявлення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у користування, неможливе укладення нового договору оренди землі на змінених умовах.
Суд не може підміняти інший орган державної виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідного органу. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 915/2586/20, від 08.07.2021 у справі № 915/1889/19, від 09.04.2024 у справі № 902/453/23. 
У відповіді на відзив Немирівської міської ради на позовну заяву позивач вказує на безпідставність твердження відповідача 1 про застосування до спірних правовідносин ч. 6 ст. 19 Закону України "Про оренду землі", якою імперативно встановлено, що особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку земельну ділянку в оренду на строк, передбачений цією статтею, без права на поновлення договору оренди землі.
Також позивач акцентує увагу, що підстава для недійсності оспорюваного договору оренди землі від 14.04.2018 в частині визначення строку його дії існувала на момент його укладення, а не виникла в результаті його виконання.
Щодо твердження відповідача 1 про виникнення невизначеності в частині першої позовної вимоги, оскільки розпорядчий документ, на підставі якого укладався договір оренди, (рішення) та яким визначався строк дії договорів оренди залишається незмінним і становить 7 років, то таке розпорядження є актом індивідуальної дії та вичерпало свою дію після його реалізації, тому його скасування не є ефективним способом захисту порушених прав позивача.
У запереченні на відповідь на відзив Немирівська міська рада зазначає, що правова конструкція ч. 6 ст.19 Закону України "Про оренду землі» (в чинній редакції на момент укладення договору оренди землі від 14.04.2018) фактично ототожнювала поняття строку і терміну. Водночас поля Державного реєстру прав про інше речове право вимагають внесення інформації саме про строк дії договору. 
Також відповідач 1 звертає увагу, що позивач самостійно зазначає, що недійсність має існувати на момент укладення договору. Разом з тим, на момент укладення договору 14.04.2018: закон прямо передбачав можливість передачі невитребуваних ділянок до моменту оформлення права власності; рішення 14 сесії 7 скликання визначало строк 7 років; сторони добровільно погодили умови договору. Отже, відсутні передбачені ст. 203, 215 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним. Фактично позивач оспорює не недійсність правочину, а механізм його припинення.
Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: Бондурівська сільська рада Немирівського району Вінницької області прийняла рішення на 14 сесії 7 скликання 13.04.2018, яким вирішила передати в оренду Товариству обмеженою відповідальністю «Продовольча Компанія «Зоря Поділля» не успадковані земельні ділянки. 
У додатку до зазначеного рішення міститься список № 83 від 13.04.2018 померлих власників земельних часток (паїв), на які державні акти на право власності на землю підлягають видачі їхнім спадкоємцям після посвідчення відповідних цивільно-правових угод. 
Серед таких померлих власників у списку зазначено ОСОБА_1 , за яким обліковувалась земельна ділянка площею 2,5225 га.
Згідно зі змістом листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27.06.2025 №0-2-0.6-3621/2-25 згідно з технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовлення державних актів на право власності на землю власникам земельних часток (паїв) на території Бондурівської сільської ради Немирівського району Вінницької області та даних Державного земельного кадастру земельній ділянці №101, площею 2,5225 га визначено кадастровий номер 0523080600:01:001:0071.
14.04.2018 між Бондурівською сільською радою та Позивачем було укладено договір оренди.
Відповідно до п.1 договору Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, на підставі на підставі рішення 14 сесії 7 скликання від 13 квітня 2018 року, розташовану на території Бондурівської сільської ради Немирівського району Вінницької області.
Між сторонами договору було погоджено об`єкт оренди, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,5225 га, із числа не успадкованих земельних ділянок. Номер земельної ділянки згідно проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв)-101. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна та інші об`єкти інфраструктури. Земельна ділянка передається в оренду без будівель, споруд та інших об`єктів. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 73 584,59 грн. Земельна ділянка, яка передається в оренду, недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню, немає. Інші особливості об`єкта оренди, що можуть вплинути на орендні відносини: Відповідно до ст.1283 та 1285 Цивільного кодексу України в зв`язку з відсутністю спадкоємців та або виконавця заповіту управління спадковим майном, до складу якого входить земельна ділянка, здійснює Бондурівська сільська рада. Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України « Про оренду землі» орендодавцем земельної ділянки, що входить до складу спадщини, в зв`язку з відсутністю спадкоємців є Бондурівська сільська рада (п.п. 2-7 договору).
Пунктом 8 визначено, що договір укладається на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни або до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку, або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, відповідно до ч.5 та ч.6 та ст.19 Закону України «Про оренду землі» але в будь-якому випадку діє до закінчення збирання врожаю Орендарем. Після закінчення строку цього Договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії цього Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.
Згідно із п. 9 Договору орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 8 830,15 грн за 1 рік.
Відповідно до пунктів 14-15 Договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код цільового призначення - 01.01).
Пунктом 43 Договору визначено, що він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.
Договір підписано та скріплено печатками сторін.
Право оренди позивача на земельну ділянку за договором зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.09.2018 державним реєстратором Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко О.В. 
Факт державної реєстрації права оренди підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.09.2018, індексний номер 137125582.
06.03.2025, з урахуванням належного виконання обов`язків за Договором оренди та маючи намір його поновити на той самий строк, Товариство з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" звернулося до Немирівської міської ради з клопотанням № 417 від 06.03.2025, до якого, зокрема, додано проєкт додаткової угоди до договору оренди, а також витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з НГО земельної ділянки (а.с. 83).
Зазначене клопотання було отримано Немирівською міською радою 10.03.2025 за вхідним № 03-29-1219, що підтверджується відбитком штемпеля вхідної кореспонденції на поданому документі.
Звернення позивача саме до Немирівської міської ради зумовлено тим, що ця рада на момент подання клопотання є розпорядником спірних земельних ділянок.
Так, відповідно до Перспективного плану формування територій громад Вінницької області, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 512-р від 06.05.2020 року Бондурівська сільська рада увійшла до складу Немирівської міської територіальної громади. 
Отже, після реформування адміністративно-територіального устрою України в 2020 році, земельна ділянка знаходиться в межах Немирівської міської територіальної громади (за межами с. Бондурівка) Вінницького району Вінницької області.
Поряд з цим, Немирівська міська рада розглянувши заяву голови ФГ «Агромрія-А» Бевза А.Б. від 03.04.2025 р, додані матеріали, керуючись ст. ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 12, 172 Земельного кодексу України, ст. 1277 Цивільного кодексу України ст. ст. 4, 19 Закону України «Про оренду землі», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової долі земельних ділянок, власники яких померли» від 20.09.2016р. №1533-VIII, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018р. №2498-VIII, Законом України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», та ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. ст. 5, 11. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Законом України «Про адміністративну процедуру» міська рада прийняла рішення на 63 сесії 8 скликання від 17.04.2025 №3067, яким вирішила надати в оренду ФГ «Агромрія-А» земельні ділянки сільськогосподарського призначення, власники яких померли, які розташовані за межами населених пунктів на території Немирівської міської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, загальною площею 81,0645 га, вид цільового призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код виду цільового призначення 01.01), терміном на 25 (двадцять п`ять) років, або до моменту державної реєстрації прав власності спадкоємцями на такі земельні ділянки, згідно додатку 1 (додається), з орендною платою у розмірі 7500,00 грн. за 1 (один) га.?У разі якщо договір оренди земельної ділянки, власник якої помер, закінчився у зв язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такою врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. Припинити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до договорів оренди на земельні ділянки укладені з Товариством з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» у зв`язку з закінченням строку, на який їх було укладено. Доручити міському голові Качуру В.М. укласти з ФГ «Агромрія- А», договори оренди землі на земельні ділянки згідно додатку 1. Зобов`язано Керівника ФГ «Агромрія-А» у місячний термін укласти та зареєструвати договори оренди землі відповідно до вимог чинного законодавства.
На виконання зазначеного рішення 24.04.2025 між Немирівською міською радою та Фермерським господарством "Агромрія-А" укладено договір оренди землі.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.01.2026 №461412299, 25.04.2025 державним реєстратором Немирівської міської ради Галаченко В.І. було зареєстровано право оренди за Відповідачем — 2 на підставі договору оренди землі від 24.04.2025, що укладений між Відповідачами, про що в даному реєстрі було вчинено запис за №59690558.
Так, позивач, вважаючи що його переважне право на поновлення Договору оренди від 14.04.2018 порушене відповідачами, звернувся в липні 2025 року до Господарського суду Вінницької області для його захисту з наступними позовними вимогами: визнання додаткової угоди до Договору оренди від 14.04.2018 укладеною у відповідній редакції та визнання відсутні права оренди на Земельну ділянку за Відповідачем - 2.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 16.10.2025 у справі 902/1011/25 було відмовлено в задоволенні позову. Судове рішення від 16.10.2025 набрало законної сили 18.11.2025. Підставою для відмови у задоволенні позову стало те, що позивач невірно обрав спосіб захисту свого права. Аналогічного висновку дійшов Господарський суд Вінницької області при розгляді аналогічної справи у рішенні від 20.10.2025 у справі №902/1008/25, яке набрало законної сили 19.11.2025.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи тощо.
Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
Суд враховує, що встановлені рішенням Господарського суду Вінницької області від 20.10.2025 у справі № 902/1008/25 обставини повторного доведення не потребують.
Вважаючи протиправною передачу Немирівською міською радою в оренду Фермерському господарству "Агромрія-А" земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:01:001:0071, площею 2,5225 га, з підстав належності відповідного права оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля", вказане Товариство звернулося із позовом до суду про:
- визнання частково недійсним перше речення пункт 8 договору оренди землі від 14.04.2018, який укладений між Бондурівською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Продовольча Компанія «Зоря Поділля», об`єктом за яким є земельна ділянка з кадастровим номером 0523080600:01:001:0071, площею 2,5225 га, в наступній частині: «на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни».
- витребування земельну ділянку з кадастровим номером 0523080600:01:001:0071, площею 2,5225 га із користування на праві оренди у Фермерського господарства «Агромрія-А» (код ЄДРПОУ 44450498) у користування на праві оренди Товариству з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» (код ЄДРПОУ 34009446).
З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Спір у справі виник з підстав фактичного вибуття у позивача орендованого майна та за фактом передачі його в оренду іншій особі (відповідачу 2).
Отже, визначальним для встановлення судом у даному спорі як обставини, що прямо вказує на наявність порушеного права позивача, є встановлення наявності діючого договору оренди спірної земельної ділянки у Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" на момент передачі її в оренду Фермерському господарству "Агромрія-А".
Згідно із статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України "Про оренду землі").
Правовідносини з укладення між Бондурівською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" Договору оренди землі від 14.04.2018 мали місце в межах процедури паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств, розпорядження і використання незапитаними земельними паями та нерозподіленими (невитребуваними) земельними ділянками, а тому додатково регулюються положеннями Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)".
Відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (в редакції Закону на час укладення Договору оренди землі від 14.04.2018) нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.
З 01.01.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" № 2498-VIII від 10.07.2018, яким норми Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" викладено у новій редакції.
Так, статтями 1 та 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (в редакції Закону від 01.01.2019) визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.
Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай (стаття 2 вказаного Закону).
Відповідно до статті 7 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" у проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), їх цільове призначення, дії обмежень (обтяжень) у використанні земельних ділянок, у тому числі земельних сервітутів. Із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу, виключаються: деградовані, малопродуктивні, а також техногенно забруднені сільськогосподарські угіддя, що підлягають консервації; заболочені землі; інші землі, які недоцільно використовувати для сільськогосподарських потреб.
Порядок розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначає стаття 9 вказаного Закону.
Статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (в редакції Закону від 01.01.2019) передбачено, що нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).
Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).
Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.
Після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок нерозподілені земельні ділянки набувають статусу невитребуваних.
Здійснивши аналіз вказаних вище норм матеріального права, серед іншого, статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", Верховний Суд зазначив таке:
- статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок (див. постанову Великої Палата Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17, постанову Верховного Суду від 07.05.2024 у справі № 917/1994/20);
- реалізація процедури паювання відповідної частини земель має своїм наслідком припинення права державної та комунальної власності на розпайовані землі, що зумовлює припинення й інших правомочностей щодо земельних ділянок державної та комунальної власності. Разом з тим, нерозподілені частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а лише перебувають у розпорядженні відповідних адміністрацій до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17, постанову Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 917/2031/19, від 29.08.2023 у справі № 917/253/20).
Аналогічної позиції притримується ВС КГС у справі № 916/2497/23 від 09.07.2025.
Отже, чинне законодавство, зокрема ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" надає відповідній раді, яка не є власником земельної ділянки, можливість правомірно передати користування землею тимчасово іншій особі (такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).
З огляду на наведене, з 01.01.2019 право передачі в оренду невитребуваних часток (паїв) отримали сільські, селищні, міські ради. Водночас, зміна законодавства щодо таких повноважень не має зворотної дії в часі та не припиняє раніше укладені договори оренди. Відтак, зазначені повноваження органів місцевого самоврядування стосуються лише укладання нових договорів оренди щодо невитребуваних паїв, на чинні договори, укладені районними державними адміністраціями до 01.01.2019, така зміна повноважень не впливає.
Зміна орендодавця в силу положень ст. 32 Закону України "Про оренду землі" відбувається лише після переходу до органу місцевого самоврядування права власності на таку земельну ділянку в порядку, визначеному ч.ч. 4, 5 ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", а не через зміни у законодавстві щодо повноважень органів державної влади чи місцевого самоврядування на укладення договорів оренди таких земельних ділянок.
Відтак після переходу до Немирівської міської ради наведених повноважень Договір оренди землі від 14.04.2018 не припинив свою дію, відповідач 1 в силу вимог закону набув статусу орендодавця у триваючих правовідносинах оренди разом із належними орендодавцю за Договором правами та обов`язками.
Станом на час розгляду справи внесено зміни до ч. 4 ст.13 вказаного Закону згідно із Законом України № 3993-IX від 08.10.2024 шляхом продовження можливості власникам невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцям оформити право власності на неї до 01.01.2028.
Підсумовуючи, суд зазначає, що державна реєстрація права оренди на невитребувані (нерозподілені) земельні ділянки здійснюється без попередньої реєстрації права власності. Такі ділянки можуть передаватися в оренду за рішенням місцевої ради, але договір припиняється після реєстрації права власності. Якщо власник або його спадкоємці не оформлять право власності до 01.01.2028, земля буде передана у комунальну власність.
Тому ст. 19 Закону України "Про оренду землі" не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах. 
Правозастосовчою у даному випадку є норма ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", за приписами якої як у редакції на дату укладення Договору, так і на час розгляду справи, нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за відповідним рішенням можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки.
Поряд з цим сторони у п. 8 Договору визначили, що він укладається на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни, але в будь-якому випадку діє до закінчення збирання врожаю Орендарем. Після закінчення строку цього Договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії цього Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.
Тобто всупереч ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" сторони самостійно обмежили строк Договору до 7 років, не зазначаючи, що такий строк в силу Закону обмежується днем державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
Однак, виходячи з системного аналізу вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку щодо чинності Договору оренди землі від 14.04.2018, укладеного між Бондурівською сільською радою як Орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" як Орендарем.
У контексті частини третьої статті 16 ЦК України до позовів щодо захисту речових прав на нерухоме майно відноситься, зокрема, віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Згідно із статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Зміст приписів ст. 387 ЦК України свідчить, що предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення майна з чужого незаконного володіння.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Стаття 388 ЦК України встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, як фактично, тобто повернення його у фактичне володіння, так і у власність цієї особи. При цьому у випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні або поновленні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
Відповідні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові 28 листопада 2018 року у справа № 504/2864/13-ц.
Велика Палата Верховного Суду сформулювала правові позиції щодо володіння орендарем нерухомим майном (постанова від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19): тимчасове володіння нерухомими речами може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право тимчасового володіння, визнається тимчасовим фактичним володільцем нерухомого майна; судове рішення про задоволення позовних вимог про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Отже, специфіка книжкового володіння полягає, серед іншого, в тому, що нерухомістю можуть володіти одночасно кілька осіб, але щодо різних речових прав. Зокрема, якщо зареєстровані право власності і право оренди нерухомого майна, то і особа, зареєстрована як власник, і особа, зареєстрована як орендар, визнаються фактичними володільцями нерухомої речі щодо права власності і права оренди відповідно.
Усталена практика Верховного Суду вказує на те, що і титульний володілець майна (постійний користувач, орендар) має право витребувати його від особи, яка незаконно володіє цим майном, без відповідної правової підстави. Це право забезпечується цивільним законодавством (ст. 387 ЦК України), зокрема, шляхом заявлення віндикаційного позову.
Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 та № 911/3749/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17.
Право оренди - це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування цим майном. Орендар як володілець і користувач земельною ділянкою фактично утримує її у себе та використовує.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №513/879/19 вказано на можливість витребування орендарем орендованої земельної ділянки за певних умов: (1) наявність в орендодавця первісного договору оренди землі з одним орендарем і нового договору оренди землі з іншим орендарем; (2) первісний орендар мав зареєстроване право оренди, однак таке право також зареєстрував новий орендар; (3) первісний орендар заявив вимогу про витребування у своє тимчасове (строкове) володіння орендованої земельної ділянки з тимчасового (строкового) володіння нового орендаря, а не власника земельної ділянки; (4) на момент задоволення цієї вимоги строк первісного договору оренди землі не сплив. Аналогічні висновки підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13.02.2025 у справі № 920/715/23.
Отже, у контексті змісту порушеного права позивача та змісту спірних правовідносин, на переконання суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" обрано належний та ефективний спосіб захисту в частині витребування спірної земельної ділянки із користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А" у користування на праві оренди позивачу, що відповідає правовій природі віндикаційного позову.
Враховуючи встановлені обставини справи щодо чинності договору оренди земельної ділянки, укладеного із Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля", наявного зареєстрованого права оренди на спірну земельну ділянку за позивачем та відповідачем 2, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо витребування земельної ділянки та про задоволення позову в цій частині.
Задовільняючи позовну вимогу про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:01:001:0071, площею 2,5225 га з користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А", суд враховує викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17 позицію, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.
Визначаючись щодо позовної вимоги про визнання частково недійсним пункту 8 Договору оренди землі від 14.04.2018 щодо укладення договору на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни але в будь-якому випадку до закінчення збирання врожаю Орендарем, то суд уже надав відповідну оцінку чинності Договору оренди землі від 14.04.2018, укладеного між Бондурівською сільською радою як Орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" як Орендарем.
В силу усталеної практики Верховного Суду, враховуючи задоволену позовну вимогу про витребування земельної ділянки в оренду, оскарження ланцюга договорів чи окремої частини договору не є ефективним способом захисту прав. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т. ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи із оцінки наявних у справі доказів на предмет їх належності та допустимості, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову з вищенаведених мотивів. Водночас подані відповідачами заперечення не спростовують викладеного судом обґрунтування щодо часткового задоволення позову. 
В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати зі сплати судового збору в розмірі 3328 грн за задоволеною позовною вимогою покладаються на відповідачів порівну (по 1664 грн на кожного), та такі витрати в частині відмови у задоволенні позову в сумі 3328 грн залишаються за позивачем.
Визначаючись щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).
Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).
Як слідує з матеріалів справи, 07.07.2024 між Адвокатом Хитруком Іваном Сергійовичем (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (Клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги, предметом якого є зобов`язання Адвоката надати Клієнту юридичні послуги щодо здійснення усіма законними методами та способами представництва (надання правової допомоги) прав та інтересів Клієнта в усіх органах державної влади, в т.ч. судах України.
Додатковою угодою №5 від 26.01.2026 до Договору про надання правової допомоги від 07.07.2024 сторони погодили надання правничої допомоги Адвокатом Клієнту при розгляді справи за позовом ТОВ "ПК "Зоря Поділля" до Немирівської міської ради, Фермерського господарства "Агромрія-А" та погодили фіксований розмір гонорару, що становить 40 000,00 грн з відповідним переліком послуг.
Сторони погодили, що оплата послуг Адвоката здійснюється Клієнтом протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту зарахування витрат, стягнених з відповідачів на професійну правову допомогу, на банківський рахунок Клієнта (п. 3 Додаткової угоди №5 від 26.01.2026). 
Також матеріали справи містять ордер серії АВ №1267257 від 30.01.2026 на представництво інтересів позивача адвокатом Хитруком Іваном Сергійовичем та копію свідоцтва про право на заняття ним адвокатською діяльністю а також акт приймання-передачі наданих послуг від 18.03.2026 на загальну суму 40 000,00 грн.
Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Частинами першою та другою статті 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Наведений порядок обчислення гонорару адвоката викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21. Також Велика Палата Верховного суду зазначила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Поряд з цим у п. 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 висловлено правову позицію, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару теж можливо доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки, зокрема, викладено у додатковій постанові ВП ВС від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 (провадження №12-94гс20).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі №908/2702/21 від 12.01.2023 викладено висновок, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України.
Так, за приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Враховуючи зміст норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.
Оскільки доказів фактичної сплати відповідачем вартості витрат на правову допомогу матеріали справи не містять, суд враховує, що в силу приписів п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розподілу підлягають витрати на професійну правничу допомогу незалежно від того чи їх фактично сплачено чи має бути сплачено. Таку правову позицію викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19. 
Окремо суд звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова від 12.05.2020 у справі №904/4507/18), що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання.
Поряд з цим сторони погодили, що оплата послуг Адвоката здійснюється Клієнтом протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту зарахування витрат, стягнених з відповідачів на професійну правову допомогу, на банківський рахунок Клієнта.
Відповідачами не подано клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, а також доказів, котрі могли б підтвердити неспівмірність таких витрат, поряд з цим підстави для застосування критеріїв, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України, на переконання суду, відсутні.
Водночас заявлений розмір гонорару адвоката перебуває в межах попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат на професійну правничу допомогу, визначеному у позовній заяві.
Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн.
У відповідності до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом задоволено позовні вимоги частково, то відповідному частковому задоволенню підлягають і витрати сторін на професійну правову допомогу (у співвідношенні 50 % - задоволено та 50 % - відмовлено).
Отже, за рахунок відповідачів підлягають відшкодуванню 20000 грн витрат позивача на професійну правничу допомогу (по 10000 грн з кожного), решта 20000 грн підлягають залишенню за Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля".
Керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 244, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В :
1. Позов задовольнити частково.
2. Витребувати земельну ділянку з кадастровим номером 0523080600:01:001:0071, площею 2,5225 га з користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А" (вул. Гагаріна, буд. 1-Е, с. Бондурівка, Вінницький район, Вінницька область, 22832, код ЄДРПОУ 44450498) у користування на праві оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (вул. Заводська, буд.150, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700, код ЄДРПОУ 34009446).
3. Стягнути з Немирівської міської ради (вул. Соборна, буд. 26, м. Немирів, Вінницький район, Вінницька область, 22800, код ЄДРПОУ 03772619) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (вул. Заводська, буд.150, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700, код ЄДРПОУ 34009446) 1664 грн - витрат на сплату судового збору та 10000 грн - витрат на професійну правничу допомогу.
4. Стягнути з Фермерського господарства "Агромрія-А" (вул. Гагаріна, буд. 1-Е, с. Бондурівка, Вінницький район, Вінницька область, 22832, код ЄДРПОУ 44450498) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (вул. Заводська, буд.150, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700, код ЄДРПОУ 34009446) 1664 грн - витрат на сплату судового збору та 10000 грн - витрат на професійну правничу допомогу. 
5. В решті позову відмовити.
6. Згідно із приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
7. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Оскільки в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
8. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи до Електронних кабінетів ЄСІТС.
Повне рішення складено 01 червня 2026 р..
Суддя Яремчук Ю.О.  

віддрук. прим.:
1 - до справи