КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/188/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить: 
- визнати протиправною відмову відповідача щодо виплати позивачеві одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану"; 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн гривень, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 "Під час воєнного стану особи, які уклали контракт на умовах, визначених цим Порядком, призначаються до військових частин відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил".
В обґрунтуваннявимог зазначено, що позивач проходить військову службу за контрактом під час воєнного стану, відповідає усім критеріям, визначеним постановою Кабінету Міністрів України № 153 та окремим дорученням Міністра оборони України №5601/уд, зокрема щодо віку, статусу військовослужбовця та безпосередньої участі у бойових діях строком понад шість місяців. Водночас відмова у виплаті винагороди є протиправною, оскільки ґрунтується на посиланні на судимість, яка станом на момент звернення була погашена, а отже, відповідно до вимог кримінального законодавства, позивач вважається таким, що не має судимості. Крім того, позивач вказує на неправильне застосування відповідачем положень Постанови № 153 у редакції після внесення змін, а також на протиправну бездіяльність щодо самостійного збору необхідних документів для призначення винагороди.
Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти позову, вказавши, що позивач не має права на отримання винагороди, оскільки притягувався до кримінальної відповідальності, що відповідно до абзацу 5 пункту 4 Постанови № 153 є самостійною підставою для відмови у виплаті. При цьому наголошено, що поняття "притягнення до кримінальної відповідальності" не є тотожним поняттю "судимість", а тому факт погашення судимості не має правового значення для вирішення питання щодо виплати винагороди (а.с.25-30).
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 (а.с.9-11).
Відповідно до записів у військовому квитку, позивач розпочав військову службу за контрактом 08.03.2022, тобто вже під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX.
Також підтверджено, що позивач належить до осіб сержантського складу та на момент початку служби не досяг 25-річного віку.
Відповідно до наданих довідок про обставини травм №16079 від 01.08.2023, №8382 від 20.05.2023, довідки військово-лікарської комісії № 2057/1 від 23.02.2024 та первинних медичних документів, позивач неодноразово отримував поранення під час участі у бойових діях (а.с.11зв.-15). 
Як зазначено у позові, 14.11.2025 позивачем через АТ "Укрпошта" подано рапорт до Генерального штабу Збройних Сил України щодо виплати йому винагороди, передбаченої Постановою № 153 та Окремим дорученням Міністра оборони України № 5601/уд.
За результатами розгляду рапорту від 13.11.2025 листом військової частини НОМЕР_1 № 1776/1/22870 від 25.11.2025 позивачу було повідомлено про здійснення заходів щодо перевірки підстав для виплати йому спірної винагороди (а.с.15зв.-16).
Адвокатським запитом від 17.12.2025 було ініційовано отримання інформації щодо результатів розгляду рапорту.
Листом військової частини НОМЕР_1 № 1776/1/49 від 02.01.2026 адвокату повідомлено, що позивачу відмовлено у виплаті винагороди з підстав притягнення його до кримінальної відповідальності (а.с.16зв.-17).
Встановлено, що згідно до пункту 235 Додатку до листа Департаменту інформатизації МВС України №20456/16-2025 від 06.06.2025 (а.с.31-52), позивач вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.08.2023 засуджений за ч. 4 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 850 грн, який набрав законної сили 28.09.2023.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі – Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Згідно з частиною 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 було затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно з пунктом 2 Положення, громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу. З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.
Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ) у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. 
Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок № 260) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
Згідно з пунктами 2, 3 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. 
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія. 
Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. 
Цього ж дня Президент України видав Указ № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", яким оголошено проведення загальної мобілізації. 
В подальшому, відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" (далі – Постанова № 153) та затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі – Порядок).
Підпунктом 1 пункту 3 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) було установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу; Збройні Сили; Міністерство оборони; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил.
В подальшому Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153" від 01 квітня 2025 року № 387, якою розширено коло учасників вказаного експериментального проекту та, серед іншого, підпункт 1 пункту 3 Постанови № 153 було викладено в наступній редакції: "1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.".
Тобто, розширено до кола учасників експериментального проекту .
Також, пунктом 4 Постанови №153 (в редакції на час її прийняття) було установлено, що: 
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень; 
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Отже, згідно з абзацом 5 пункту 4 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) було установлено, що підставою для невиплати відповідної винагороди є саме сукупність порушень, зокрема притягнення військовослужбовця два або більше разів до кримінальної відповідальності та/або адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, або до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, за умови, що такі стягнення враховуються при оцінці стану дисципліни та строк їх дії не закінчився. 
Таким чином, у первісній редакції зазначеної норми законодавець пов`язував втрату права на отримання винагороди не з самим фактом одноразового притягнення до відповідальності, а саме з повторністю (два і більше разів) та сукупністю відповідних правопорушень, що свідчить про системний характер порушень військовослужбовцем вимог законодавства та військової дисципліни.
В подальшому постановами Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153" від 01 квітня 2025 року № 387 та від 30 липня 2025 року № 942 було внесено зміни, зокрема, у пункт 4 Постанови № 153.
Відповідно до абзаців 2-9 пункту 4 Постанови № 153 (в редакції з урахуванням вищенаведених змін) установлено, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання. 
Узагальнюючи наведені вище положення, суд зазначає, що внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 01.04.2025 № 387 та від 30.07.2025 № 942 змінами до пункту 4 Постанови № 153 системно врегульовано умови, порядок та підстави виплати одноразової грошової винагороди військовослужбовцям, а також конкретизовано випадки, за яких така виплата не здійснюється.
З аналізу пункту 4 Постанови № 153 у чинній редакції вбачається, що право на отримання зазначеної винагороди мають визначені категорії військовослужбовців, які одночасно відповідають сукупності встановлених критеріїв, зокрема щодо віку на момент вступу на службу, проходження військової служби під час воєнного стану та безпосередньої участі у бойових діях протягом визначеного строку.
При цьому положеннями пункту 4 Постанови №153 також диференційовано розмір такої винагороди залежно від тривалості участі у бойових діях та наявності об`єктивних обставин, що перешкодили досягненню шестимісячного строку такої участі (зокрема поранення, захворювання, перебування у полоні), передбачивши як її виплату у повному розмірі 1 млн грн, так і пропорційну виплату – залежно від фактичного часу участі у бойових діях.
Водночас пункт 4 Постанови № 153 містить імперативні обмеження щодо кола осіб, яким така винагорода не виплачується. Зокрема, після внесення змін Постановою № 942 законодавець чітко визначив, що підставою для відмови у виплаті є, серед іншого, сам факт притягнення військовослужбовця до кримінальної відповідальності (незалежно від кількості таких випадків), що свідчить про посилення критеріїв дисциплінарної та правової доброчесності отримувачів цієї виплати.
Отже право на отримання одноразової грошової винагороди є похідним від одночасного виконання як позитивних умов (щодо статусу, віку, служби та участі у бойових діях), так і відсутності визначених законодавством обмежень, а саме обставин, прямо передбачених абзацом 5 пункту 4 Постанови № 153, які виключають можливість її нарахування та виплати.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для виплати позивачу спірної грошової винагороди, суд зазначає таке.
Судом установлено, що позивач проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , належить до сержантського складу, був прийнятий на військову службу під час дії воєнного стану у віці до 25 років та брав безпосередню участь у бойових діях строком понад шість місяців, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Відтак, позивач відповідає базовим умовам, визначеним абзацами другим і третім пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153, для набуття права на спірну винагороду. 
Водночас суд враховує, що пункт 4 Постанови №153 містить не лише умови набуття права на відповідну виплату, а й вичерпний перелік підстав, за наявності яких така винагорода не виплачується. Зокрема, згідно абзацу 5 цього пункту (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, з урахуванням змін, внесених постановою КМУ від 30.07.2025 №942), винагорода не виплачується військовослужбовцям, які притягувалися до кримінальної відповідальності.
Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.08.2023, який набрав законної сили 28.09.2023, позивача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України, та призначено покарання у виді штрафу. Факт притягнення позивача до кримінальної відповідальності є встановленим і підтверджується належними та допустимими доказами.
Оцінюючи доводи представника позивача про те, що станом на момент звернення із рапортом судимість позивача була погашена, суд виходить із такого. 
Дійсно, згідно статті 89 КК України після закінчення встановлених законом строків особа вважається такою, що не має судимості, а правові наслідки судимості припиняються. Водночас спірні правовідносини у цій справі регулюються спеціальними положеннями підзаконного нормативно-правового акта, який пов`язує право на отримання одноразової грошової винагороди не зі станом судимості, а з фактом притягнення особи до кримінальної відповідальності. Отже, припинення судимості не впливає на застосування передбачених Постановою №153 обмежень щодо виплати такої винагороди.
Системний аналіз абзацу 5 пункту 4 Постанови №153 у чинній редакції дає підстави для висновку, що Урядом як юридично значущий факт визначено саме "притягнення до кримінальної відповідальності". Вказане формулювання застосовано у минулому часі ("притягувалися") та не містить будь-яких застережень щодо стану судимості на певний момент, її погашення чи зняття. Відтак, для застосування цієї норми вирішальним є сам факт притягнення особи до кримінальної відповідальності у минулому, незалежно від подальших кримінально-правових наслідків.
Суд враховує, що у первісній редакції Постанови №153 підставою для невиплати винагороди була сукупність випадків притягнення до кримінальної відповідальності (два і більше разів), однак після внесення змін Постановою №942 відповідну норму викладено у новій редакції, якою виключено вимогу повторності та передбачено, що достатнім є сам факт такого притягнення. Наведене свідчить про посилення встановлених умов, за яких особа втрачає право на отримання відповідної виплати.
Доводи представника позивача про необхідність застосування попередньої редакції Постанови № 153 суд також відхиляє, оскільки питання про наявність чи відсутність права на спірну виплату підлягає вирішенню з урахуванням законодавства, чинного на момент реалізації такого права та прийняття відповідного рішення уповноваженим органом. На момент розгляду рапорту позивача діяла редакція Постанови №153 зі змінами, внесеними Постановою №942.
Аргументи представника позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача, яка полягала у невжитті заходів щодо самостійного оформлення виплати, не впливають на правильність вирішення цього спору по суті, оскільки навіть за умови належного виконання відповідачем відповідних процедурних дій встановлений факт притягнення позивача до кримінальної відповідальності виключає можливість призначення такої винагороди.
Щодо доводів про порушення принципів рівності та недопустимості звуження прав, суд зазначає, що встановлення законодавцем однакових для всіх військовослужбовців умов і обмежень щодо отримання певного виду грошового забезпечення не є дискримінаційним, а є реалізацією його дискреційних повноважень у відповідній сфері правового регулювання.
Отже, з урахуванням установлених обставин справи, положень чинного законодавства України та оцінки доводів сторін, суд дійшов висновку, що сам факт притягнення позивача до кримінальної відповідальності є самостійною та достатньою підставою для відмови у виплаті йому винагороди, передбаченої Постановою №153.
У зв`язку з викладеним, підстав для задоволення позовних вимог відсутні.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправної відмови та зобов`язання вчинити дії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН