ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	Львів	Справа № 500/7764/24 пров. № А/857/15580/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Мартиць О.І., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення 31 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

30.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі – ГУ ПФУ в Кіровоградській області) щодо відмови у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 10.07.2024 та скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 02.12.2024 №191950024466 про відмову позивачу у призначенні пенсії,
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – ГУ ПФУ в Тернопільській області) призначити позивачу пенсію відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 26.11.2024.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі №500/7764/24 позов було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 02.12.2024 №191950024466 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.11.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та прийняти рішення.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем пенсійному органу документи підтверджують те, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Тому рішення про відмову у призначенні такої пенсії є протиправним.
Разом із тим, враховуючи дискреційні повноваження пенсійного органу, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії. Відтак, у цій частині позовних вимог суд відмовив. 
Окрім того, суд вирішив вийти за межі позовних вимог та зобов`язав ГУ ПФУ в Кіровоградській області повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком згідно із статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та прийняти відповідне рішення.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Кіровоградській області, яке у своїй скарзі просить його скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що у наданих позивачем документах не містяться точних відомостей про період його роботи у зоні відчуження не менше 5 календарних днів, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 
Окрім того стверджує, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача, жодним чином не надав обґрунтування щодо зарахування спірного періоду роботи з 13.12.2004 по 15.02.2019. Також звертає увагу, що позивач своїм правом на подачу додаткових документів про роботу на підставі первинних документів не скористався, додаткові документи не надано. 
Скаржник наголошує, що страховий стаж позивача становить 17 років 10 місяців 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження. 

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26.11.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із письмовою заявою про призначення пенсії за віком згідно із статтею 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Кіровоградській області, рішенням якого від 02.12.2024 №191950024466 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Вказано, що статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII) визначено, що особам, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, пенсійний вік зменшується на 10 років.
Відповідно до статті 15 Закон №796-XIІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями.
Вік позивача 60 років. Страховий стаж позивача становить 17 років 10 місяців 06 днів. Позивач здійснював підприємницьку діяльність з 13.12.2004 по 15.02.2019.
За результатом розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період з 13.12.2004 по 15.02.2019, оскільки за вказаний період здійснення позивачем підприємницької діяльності в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків.
За доданими документами неможливо зарахувати періоди участі у ліквідації аварії на ЧАЕС в зоні відчуження відповідно до статті 55 Закону №796-XIІ, оскільки документи (довідка ВАТ "Терпопільавтогосп" від 18.03.1997 №30 та пропуск №059585 без персональних даних) не містять відомостей про період роботи позивача у зоні відчуження не менше 5 календарних днів, як визначено статтею 55 вказаного Закону.
Довідку форми №122 не надано.
За результатами документальної перевірки довідки про нарахування заробітної плати від 30.09.2024 №79 складено акт №1900-1102-1/5373 від 21.11.2024, яким підтверджено відповідність довідки №79 від 30.09.2024 бухгалтерським книгам по нарахуванню заробітної плати за 1986 рік.
Разом із тим, у акті відсутня інформація про період роботи в зоні відчуження (кількість днів, дати виїзду), населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження.
Права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до норм статті 55 цього Закону з урахуванням наявних документів позивач не має.
Не погоджуючись з таким рішенням ГУ ПФУ України в Кіровоградській області, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-XII).
Відповідно до статті 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Статтею 10 Закону № 796-XII передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Законом № 796-XII передбачені пільги для обумовленої категорії громадян, перелік яких та підстави надання залежать від категорії, до якої вони належать.
Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 55 даного Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:
Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:
- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років;
- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - 8 років;
- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - 5 років.
З контексту наведеної норми статті 55 Закону № 796-XII можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для призначення пільгової пенсії відповідно до частини 1 статті 55 Закону є факт роботи в зоні відчуження протягом певного часу.
Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі 280/1162/16-а.
Водночас законодавець встановив перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який не обмежується лише довідкою форми № 122, а навпаки такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами.
Згідно статті 65 Закону № 796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Згідно із частиною першою статті 15 Закону №796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році – від 1 до 14, у 1988-1990 роках – не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або на їх будівництві – не менше 14 календарних днів у 1986 році видаються відповідні посвідчення. В пункті 10 Порядку уточняється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Документи, які подаються до Пенсійного фонду України та його управлінь для призначення пенсії, в тому числі на пільгових умовах, визначені в Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1 (далі - Порядок № 22-1).
Порядком № 22-1 визначено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-XII).
З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21 листопада 2006 року у справі № 21-1048во06, від 04 вересня 2015 року у справі № 690/23/15-а, Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 344/9789/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 152/651/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі № 212/5780/16-а.
Апеляційним судом у даній справі встановлено, що ОСОБА_1 визнаний учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 04.05.2024, виданим Тернопільською ОДА.
Окрім того, факт, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, підтверджується довідкою ВАТ "Тернопільавтогосп" від 18.03.1997 №30 та довідкою Автобази тресту "Тернопільмеліоводгосп" від 05.06.1991.
У вказаних документах зазначено, що позивач з 14.08.1986 по 05.09.1986 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (перевезення робочих) в населених пунктах Дитятки, Губин, Залісся Чорнобильського району Київської області. Даний факт також підтверджується пропуском Ф-2 №059585 від 17.08.1986 по 30.08.1986 включно, виданому на автомобіль КАВЗ-685 № НОМЕР_2 ТЕМ Автобази Тернопільмеліоводгосп, водієм якого був ОСОБА_1 .
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов переконання, що період перебування у зоні та участі в роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС складає більше 5 календарних днів, а тому позивач має право на призначення пенсії відповідно до пункту 1 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII зі зменшенням пенсійного віку на 10 років.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не надав обґрунтування щодо зарахування періоду роботи з 13.12.2004 по 15.02.2019 є безпідставним, оскільки спірним питанням у цій справі є правомірність рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років.
Окрім того, твердження апелянта про те, що рішення від 02.12.2024 № 191950024466 правомірно прийнято у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 15 років є необґрунтованим, оскільки у спірному ж рішення зазначено, що загальний страховий стаж позивача складає 17 років 10 місяців 06 днів.
Таким чином слід погодитись із висновком суду першої інстанції про протиправність та скасування прийнятого пенсійним органом рішення від 02.12.2024 №191950024466.
Отже, на переконання апеляційного суду, доводи ГУ ПФУ висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного ним рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі № 500/7764/24 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар