ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

30 червня 2026 року	Справа №160/11188/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

29.04.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні індексації пенсії з 01.03.2025 року згідно передбаченого Порядком КМУ №124 від 20.02.2019 року та постановою 209 від 25.02.2025 року з застосуванням коефіцієнта збільшення 1,115;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні індексації пенсії з 01.03.2026 року згідно передбаченого Порядком КМУ №124 від 20.02.2019 року та постановою №236 від 25.02.2026 з застосуванням коефіцієнта збільшення 1,121;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 17.06.2023 по 20.02.2024 та з 03.08.2025 по 31.01.2026, починаючі з 01.03.2026;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.03.2025 року індексацію пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії У розмірі 13559,41 грн. на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115, у зв`язку з чим провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з дати за шість місяців, що передують даті звернення до суду, за вирахуванням фактично сплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.03.2026 року індексацію пенсії ОСОБА_1 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 13 559,41 грн. на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,121 (з урахуванням коефіцієнта збільшення 1.115), у зв`язку з чим провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.03.2026, за вирахуванням фактично сплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком 1 періодів роботи з 17.06.2023 по 20.02.2024 та з 03.08.2025 по 31.01.2026, починаючі з 01.03.2026.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при здійсненні індексації пенсії та визначенні страхового стажу позивача було допущено порушення норм чинного законодавства, що регулює пенсійне забезпечення та індексацію пенсійних виплат. Зокрема, відповідач при проведенні індексації пенсії з 01.03.2025 та з 01.03.2026 застосував знижені коефіцієнти збільшення, передбачені підпунктом 6 пункту 2 постанов Кабінету Міністрів України №209 та №236, тоді як, на думку позивача, підлягали застосуванню основні коефіцієнти індексації, визначені пунктом 1 зазначених постанов (1,115 та 1,121 відповідно), що прямо випливають із положень статті 42 Закону України №1058-IV. Крім того, відповідач безпідставно відмовив у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 окремих періодів роботи позивача, незважаючи на наявність належно оформлених записів у трудовій книжці, уточнюючих довідок підприємства та підтверджених результатів атестації робочих місць, що свідчать про зайнятість у шкідливих умовах праці. Таким чином, дії відповідача щодо застосування неправильного механізму індексації пенсії та невірного визначення пільгового стажу є, на думку позивача, такими, що суперечать вимогам Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та підзаконним нормативно-правовим актам, прийнятим на їх виконання, у зв`язку з чим порушують право позивача на належне пенсійне забезпечення.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 30.04.2026 року передана судді Пруднику С.В. 
04.05.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
18.05.2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що спірні правовідносини регулюються спеціальним законодавством у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зокрема Законом України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є пріоритетним у застосуванні при визначенні умов призначення, перерахунку та індексації пенсій. Відповідач наголосив, що порядок щорічної індексації пенсій визначається частиною другою статті 42 зазначеного Закону та деталізується відповідними постановами Кабінету Міністрів України, зокрема постановами №124 від 20.02.2019, №209 від 25.02.2025 та №236 від 25.02.2026, якими встановлено механізм, коефіцієнти та умови проведення перерахунку пенсій. Також у відзиві зазначено, що у 2025-2026 роках відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача відповідно до чинних нормативно-правових актів із застосуванням встановлених коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати, у зв`язку з чим підстави для повторного перерахунку пенсії відсутні. Крім того, відповідач вказав, що зарахування періодів роботи до пільгового стажу за Списком №1 здійснюється виключно на підставі належних та перевірених документів, а також за результатами проведених перевірочних заходів, передбачених статтею 44 Закону №1058-IV. З урахуванням викладеного, Відповідач вважає, що оскаржувані дії є правомірними, вчиненими у межах наданих законом повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.02.2024 року перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
Для обчислення розміру пенсійної виплати позивача застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2021-2023 роки у розмірі 13 559,41 грн, який є базовою розрахунковою величиною для призначення та подальшого перерахунку пенсії.
З 01.03.2025 року, на виконання підпункту 6 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області проведено перерахунок пенсії позивача із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,023, відповідно до встановленого Урядом порядку індексації пенсійних виплат.
З 01.03.2026 року, на виконання підпункту 6 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році», Відповідачем проведено черговий перерахунок пенсії із застосуванням коефіцієнтів збільшення 1,026 та 1,036, що визначені як послідовні показники індексації відповідно до чинного нормативного регулювання.
17.03.2026 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив провести індексацію пенсії шляхом послідовного застосування коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, а саме: 1,115 за 2025 рік та 1,121 за 2026 рік, а також здійснити перерахунок пенсії з урахуванням до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 17.06.2023 по 20.02.2024 (з 21.02.2024) та з 21.02.2024 по 31.01.2026 (з 01.03.2026).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.04.2026 №43236-28006/Г-01/8-0400/26 позивачу відмовлено у задоволенні вказаної заяви.
У зазначеному листі відповідач зазначив, що підстави для додаткового перерахунку пенсії відсутні, оскільки при її обчисленні застосовано показник середньої заробітної плати за 2021-2023 роки у розмірі 13 559,41 грн, а перерахунок пенсії вже здійснено:
з 01.03.2025 року - із застосуванням коефіцієнта 1,023; 
з 01.03.2026 року - із застосуванням коефіцієнта 1,036. 
Також у вказаному листі зазначено, що періоди роботи з 17.06.2023 по 20.02.2024 та з 03.08.2025 по 31.01.2026 не були зараховані до пільгового стажу за Списком №1, оскільки їх підтвердження потребує належної перевірки документів та відповідності вимогам чинного законодавства щодо підтвердження спеціального стажу роботи у шкідливих та особливо шкідливих умовах праці.
Позивач, вважаючи порушеними його права на пенсійне забезпечення, звернувся з позовом до суду.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом №1058-IV.
Відповідно до ч.2 ст.42 Закону №1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абз.2 цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100% показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до ч.2 ст.42 Закону України №1058-IV затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124 (далі Порядок №124).
Пунктом 1 Порядку №124 встановлено, що він визначає механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Згідно з абз.2 п.2. Порядку №124 перерахунку підлягають пенсії, обчислені відповідно до Закону №1058-IV.
Кабінетом Міністрів України згідно з Порядком №124 прийнято, зокрема, наступні постанови: №118 від 16.02.2022 року Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році (далі Постанова №118), №168 від 24.02.2023 року Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році (далі Постанова №168), №185 від 23.02.2024 року Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році, №209 від 25.02.2022 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році, №236 від 25.02.2026 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році.
Пунктами першими Постанов №118, №168, №185, №209, №236 установлено здійснення перерахунків пенсії відповідно до Порядку №124, а саме:
з 01.03.2022 року із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14;
з 01.03.2023 року із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197;
з 01.03.2024 року із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796;
з 01.03.2025 року із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115;
з 01.03.2026 року із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,121.
Спірним у цій справі являється показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховується при обчисленні індексації пенсії.
Позивач вважає, що має право на врахування показника середньої заробітної плати за 2021-2023 роки, оскільки саме його застосовано при обчисленні пенсії за віком при її призначенні.
Натомість відповідач, посилаючись на п.5 Постанови №124, вважає, що базою для індексації пенсії є показник, який застосовувався для обчислення пенсії станом на 1 жовтня 2017 року, тобто за 2014-2016 роки.
Пунктом 5 Порядку №124 передбачено, що у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 р. на коефіцієнт, визначений згідно з абз.1 п.4 цього Порядку. Кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Верховний Суд у постанові від 19.03.2025 у справі №460/4358/24 зазначив, що Положення Порядку №124 не узгоджені з приписами ч.2 ст.42 Закону №1058-IV, оскільки по-різному визначають показник, який збільшується на відповідні коефіцієнти:
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (за приписами Закону №1058-IV);
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, станом на 01.10.2017 (за приписами Порядку №124).
Верховний Суд по справі №460/4358/24 дійшов висновку, що абзац перший в сукупності з абзацом другим пункту 5 Порядку №124 повинні застосовуватися у відповідності з ч.2 ст.42 Закону №1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії під час її призначення.
Також Верховний Суд зазначив, що Порядок №124 підлягає застосуванню виключно в частині, яка не суперечить положенням Закону №1058-IV. З огляду на визначення загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами застосування при проведенні індексації пенсій починаючи з 2020 року відповідно до ч.2 ст.42 Закону №1058-IV, положень п.5 Порядку №124, є протиправним.
З огляду на визначення загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами судова палата дійшла висновку, що застосування при проведенні індексації пенсій, починаючи з 2020 року, відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV положень пункту 5 Порядку № 124, є протиправним.
Крім того Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 16.04.2025 у справі №200/5836/24 підтримав вищевказану позицію та зазначив, що абзац перший в сукупності з абз.2 п.5 Порядку №124 повинні застосовуватися лише у відповідності з ч.2 ст.42 Закону №1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення вказаної пенсії.
На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд враховує правові висновки Верховного Суду та вважає, що під час індексації пенсії позивача застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати, який враховується для обчислення пенсії під час її призначення.
Позивачу пенсія за віком призначена з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три попередні календарні роки, тобто за 2021-2023 роки.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що для щорічної індексації пенсії позивача має бути використаний показник середньої заробітної плати за 2021-2023 роки, оскільки саме цей показник застосовувався для обчислення пенсії під час її призначення.
Отже, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивача, застосовуючи коефіцієнти показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії (за 2021-2023 роки) - на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 та 1,121.
Таким чином, заявлені позовні вимоги в частині індексації підлягають до задоволення шляхом:
- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_2 за 2021-2023 роки в розмірі 13 559,41 грн., на коефіцієнт у розмірі 1,115, починаючи з 30.10.2025 року (в межах шестимісячного строку), та у розмірі 1,121, починаючи з 01.03.2026 року для забезпечення індексації пенсії;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести починаючи з 30.10.2025 року (в межах шестимісячного строку)перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2021-2023 роки в розмірі 13 559,41 грн. на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 та починаючи з 01.03.2026 року на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,121 (з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,115) та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії.
Щодо відмови у зарахуванні пільгового стажу за Списком №1.
Судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.02.2024 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
Позивач працював в АТ «Нікопольський завод феросплавів» на посадах, що віднесені до Списку №1, зокрема як чистильник феросплавів та кошовий у цеху вторинної переробки феросплавного виробництва, що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , а також уточнюючими довідками підприємства №32 від 31.01.2024 року та №804 від 25.02.2026 року.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. При цьому наявність у трудовій книжці належних записів про прийняття на роботу, переведення, займану посаду та характер виконуваної роботи є достатньою підставою для підтвердження відповідного стажу, якщо такі записи зроблені належним чином та не викликають сумнівів у їх достовірності.
Як убачається з матеріалів справи, записи у трудовій книжці позивача є чіткими, містять усі необхідні реквізити, зроблені на підставі наказів роботодавця, засвідчені підписами уповноважених осіб та печаткою підприємства, що відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці №58 від 29.07.1993 року.
Суд також враховує, що відповідно до пункту 4.3 Порядку застосування Списків №1 і №2, затвердженого наказом Мінпраці №383 від 18.11.2005 року, у разі підтвердження зайнятості працівника на роботах, передбачених Списком №1, та за умови документального підтвердження результатів атестації робочих місць, увесь період роботи на відповідному підприємстві підлягає зарахуванню до пільгового стажу.
Матеріалами справи підтверджено, що на підприємстві АТ «Нікопольський завод феросплавів» проведено атестацію робочих місць, результати якої оформлені наказами підприємства, зокрема:
наказами від 08.01.2008 №07, 
від 19.01.2013 №07, 
від 19.01.2017 №23, 
від 19.01.2022 №26, 
якими підтверджено відповідність робочих місць позивача умовам Списку №1.
Таким чином, суд встановив безперервність зайнятості позивача на роботах зі шкідливими умовами праці у період з 23.04.2008 по 31.01.2026, що підтверджено сукупністю належних і допустимих доказів.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах:
від 06.03.2019 у справі №242/3016/17, 
від 19.09.2019 у справі №227/2041/17, 
від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, 
від 25.09.2018 у справі №242/65/17, 
суд зазначив, що формальний підхід органів Пенсійного фонду до оцінки документів про пільговий стаж є неприпустимим, а вирішальне значення має фактичний характер виконуваної роботи та підтвердження атестації робочих місць, а не лише окремі технічні недоліки оформлення документів.
Також Верховний Суд неодноразово наголошував, що:
«Пенсійні органи не вправі відмовляти у зарахуванні пільгового стажу виключно з формальних підстав за наявності підтвердження фактичного виконання робіт у шкідливих умовах праці» (постанова ВС від 06.03.2019 у справі №242/3016/17).
Оцінивши наведені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач виконав вимоги законодавства щодо підтвердження пільгового стажу, а тому відмова відповідача у зарахуванні періодів роботи з 17.06.2023 по 20.02.2024 та з 03.08.2025 по 31.01.2026 є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на належне пенсійне забезпечення.
З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а відповідні періоди роботи підлягають зарахуванню до пільгового стажу за Списком №1.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1331,20 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1331,20 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_2 за 2021-2023 роки в розмірі 13 559,41 грн., на коефіцієнт у розмірі 1,115, починаючи з 30.10.2025 року, та у розмірі 1,121, починаючи з 01.03.2026 року для забезпечення індексації пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести починаючи з 30.10.2025 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2021-2023 роки в розмірі 13 559,41 грн. на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 та починаючи з 01.03.2026 року на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,121 (з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,115) та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 17.06.2023 року по 20.02.2024 року та з 03.08.2025 року по 31.01.2026 року, починаючи з 01.03.2026 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком 1 періоди роботи з 17.06.2023 року по 20.02.2024 року та з 03.08.2025 року по 31.01.2026 року, починаючи з 01.03.2026 року.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник