МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2026 р.  	№ 400/5862/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий мотопіхотний батальйон НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади Збройних Сил України), АДРЕСА_2 , 	

про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади Збройних Сил України) (далі – відповідач) та просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади Збройних Сил України) у вигляді не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та грошової компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 та 2020 роки;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 окремий мотопіхотний батальйон НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади Збройних Сил України) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно та грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 та 2020 роки.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що йому при звільненні не було виплачено одноразову грошову допомогу, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно та не виплачено грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 рік та частину відпустки за 2020 рік. Таку бездіяльність відповідача вважає протиправною, тому звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою від 09.06.2025 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребував у відповідача докази та запропонував надати відзив на позовну заяву.
Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив, про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повернення ухвали про відкриття провадження, яке міститься в матеріалах справи.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.
Суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Дослідивши докази, суд, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 
Наказом командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 17.06.2020 року № 160 позивача звільнено з військової служби відповідно до пункту 2 частини 5 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2021 року № 61 позивача виключено зі списків та всіх видів забезпечення з 02.03.2021 року. При цьому, вислуга років в ЗСУ позивача становить 14 років 08 місяців 21 день. 
Позивач 27.11.2020 року та 17.01.2025 року подавав заяви про отримання одноразової грошової допомоги, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та грошової компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 та 2020 роки. Однак, відповіді не отримав, виплата коштів не надходила. 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII" відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах:
1) 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби: за станом здоров`я; за власним бажанням під час дії воєнного стану (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України); які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду; які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду; у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
2) 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби: у зв`язку із закінченням строку контракту; за віком; у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); у зв`язку із виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31 Закону України "Про розвідку"; з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку"; у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду в разі прямого підпорядкування близькій особі; у зв`язку з відкликанням мандата на право здійснення військової капеланської діяльності; через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу); за угодою сторін - у разі набуття військовослужбовцем права на пенсію за вислугу років;
3) 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби за власним бажанням та через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, у мирний час.
Військовослужбовцям військової служби за призовом осіб офіцерського складу одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується у разі звільнення з військової служби з таких підстав: у зв`язку із закінченням установлених строків військової служби; за станом здоров`я; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, у мирний час; у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років.
Одноразова грошова допомога, встановлена цим пунктом, не виплачується військовослужбовцям у разі їх звільнення з військової служби з таких підстав: через службову невідповідність; у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади або займатися певною діяльністю; у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади; у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади"; у зв`язку з припиненням громадянства України; у зв`язку з встановленням невідповідності військовослужбовця вимогам проходження військової служби, визначеним частиною шостою статті 20-2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", чи визнанням його таким, що не пройшов випробування, встановлене частиною першою статті 21-2 зазначеного Закону; у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням про визнання активів військовослужбовця чи активів, набутих за його дорученням іншими особами, або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави.
Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у закладах вищої освіти із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, в яких вони працювали.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, Наказом командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 17.06.2020 року № 160 позивача звільнено з військової служби відповідно до пункту 2 частини 5 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2021 року № 61 позивача виключено зі списків та всіх видів забезпечення з 02.03.2021 року. При цьому, вислуга років в ЗСУ позивача становить 14 років 08 місяців 21 день. 
Враховуючи наведене вище суд дійшов переконання про те, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні. Тому, в цій частині вимоги підлягають задоволенню. 
Щодо невиплати відповідачем грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, суд зазначає наступне. 
Абзацом 2 ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011 передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. № 178 (далі Порядок № 178).
Відповідно до п. 3, 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Під час звільнення позивач подавав рапорт на отримання довідки вартості не отриманого речового майна та його грошову компенсацію, однак відповідач компенсацію йому не сплатив. Доказів зворотного відповідачем до суду не надано. 
Отже, суд доходить висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, тому суд зобов`язує відповідача нарахувати та виплатити її. 
Щодо невиплати позивачу грошової компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 та 2020 роки, суд зазначає наступне. 
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ припиняється.
Слід зазначити, що норми Закону №2011-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Аналогічне застосування норм права здійснено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді зразкової справи №620/4218/18 (Пз/9901/4/19) (провадження №11-550заі19) у постанові від 16.05.2019 року, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року.
Законом №2011-ХІІ не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Тобто, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону №504/96-ВР.
Крім того, приписами пункту 3 розділу XXXІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, встановлено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, послужному в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Так, згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2021 року № 61 позивачу призначено до виплати грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2019, 2020 роки, однак позивачу не було проведено виплати. 
Ухвалою від 09.06.2025 року суд витребував у відповідача довідку про те, чи була нарахована та виплачена позивачу при звільненні з військової служби одноразова грошова допомога, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно та грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 рік та 2020 рік. У довідці належить зазначити: якщо одноразова грошова допомога, компенсація за неотримане речове майно та компенсація за невикористані дні відпустки не була нарахована та виплачена - фактичні та правові підстави для такого ненарахування та невиплати з доказами існування фактичних обставин; якщо була нарахована та виплачена - розмір нарахованих та виплачених сум.
Однак, відповідач зазнаечної вище довідки до суду не надав. Судом вжито всіх заходів для з`ясування причин невиплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 рік та 2020 рік. Враховуючи, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, на якого КАС покладено обов`язок доказування, не довів суду факт виплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 рік та 2020 рік, суд приймає до уваги доводи позивача та надані ним до суду докази. 
Таким чином, суд доходить висновку про необхідність визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 рік та 2020 рік.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову. 
Судові витрати у справі відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 242 - 246, 257-262 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_5 ) до Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий мотопіхотний батальйон НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади Збройних Сил України) ( АДРЕСА_2 НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити. 
2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади Збройних Сил України) ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_5 ) одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 та 2020 роки. 
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 окремий мотопіхотний батальйон НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади Збройних Сил України) ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_5 ) одноразову грошову допомогу при звільненні, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно та грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 та 2020 роки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар