ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/350/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Аюпової Р.М. 
при секретарі судового засідання Задорожний К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова (61072, м. Харків, вул. Вартових Неба, 55-А) в інтересах держави, в особі Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7), 	
до 	Приватного підприємства "В.В Плюс" (46008, м. Тернопіль, вул. Старий Поділ, 14), 	
про 	стягнення коштів у розмірі 11 708 843, 94 грн	
за участю представників:
прокурор - Лахтюк Л.В.;
інші учасники - не з`явились 

ВСТАНОВИВ:

Керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, м. Харків, в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, м. Харків (позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "В.В Плюс", м. Тернопіль (відповідач), про стягнення заборгованості у розмірі 11 708 843, 94 грн, з яких: 9 313 620, 68 грн - розмір пайового внеску; 1 889 775, 81 грн - інфляційне збільшення; 505 447, 45 грн - 3 % річних (з урахуванням заяви про збільшення розміру заявлених позовних вимог). В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач, як замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Ухвалою господарського суду від 09.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу № 922/350/26 до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 04 березня 2026 року о 13:00 год.
Процесуальний рух справи також висвітлено у відповідних ухвалах суду.
Відповідач правом на участь у розгляді даного спору не скористався, відзив на позов не надав, заборгованість не спростував. Про час та місце розгляду даного спору повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку до Електронного кабінету Приватного підприємства "В.В Плюс" ухвали суду про відкриття провадження у справі від 09.02.2026 та інших ухвал суду.
У судовому засіданні 27.05.2026 прокурор позов підтримав, наполягав на його задоволенні.
Позивач у судове засідання 27.05.2026 не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Правової позиції по суті заявлених позовних вимог до суду від позивача не надходило.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив.
В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.
В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Присутній в судовому засіданні прокурор погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що неявка представників позивача та відповідача, які були належним чином повідомлені про розгляд даного спору, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи положення ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.
У судовому засіданні 27.05.2026, відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.
Згідно з відомостями з Єдиного міського реєстру актів Харківської міської ради, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення 26 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 17.09.2019 №1541/19 «Про надання земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів, припинення права користування земельними ділянками» між Приватним підприємством «В.В Плюс» та Харківською міською радою укладено договір оренди землі від 17.05.2019 щодо земельної ділянки із цільовим призначенням – землі житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торговорозважальної та ринкової інфраструктури, з кадастровим номером 6310136300:16:013:0545, яка розташована по вул. Сокільницькій, 28 у м. Харків.
Крім того, на підставі рішення 25 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 27.02.2019 № 1459/19 «Про надання земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів, припинення права користування земельними ділянками» між ПП «В.В Плюс» та Харківською міською радою укладено договір оренди землі від 17.05.2019 щодо земельної ділянки несільськогосподарського призначення – землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться по вул. Сокільницькій, 28 у м. Харкові з кадастровим номером 6310136300:16:013:0085.
Державною архітектурно-будівельною інспекцією України надано замовнику будівництва ПП «В.В Плюс» дозвіл на будівельні роботи ІУ013200826743, зареєстрований в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 27.08.2020 щодо об`єкту будівництва «Нове будівництво багатофункціонального комплексу по вул. Сокільницькій, 28 у м. Харкові», клас наслідків СС3.
В подальшому, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано Сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів ІУ123240331458, зареєстрований в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 12.04.2024, яким прийнято в експлуатацію об`єкт будівництва «Нове будівництво багатофункціонального комплексу по вул. Сокільницькій, 28 у м. Харкові».
Як зазначено в Сертифікаті ІУ123240331458, початок будівництва – 27.08.2020, завершення будівництва – 09.08.2023, дата реєстрації акту готовності об`єкта до експлуатації – 19.03.2024, дата реєстрації сертифікату в ЄДЕССБ – 12.04.2024. Згідно з техніко-економічними показниками (ТЕП), площа житлового будинку – 20810,7 кв.м, загальна площа квартир у будинку – 14163,91 кв.м (за результатами технічної інвентаризації загальна площа квартир становить 14324,5 кв.м), кількість поверхів – 14.
Вказані відомості щодо термінів будівництва та техніко-економічних показників об`єкта наведені також в Акті готовності об`єкта до експлуатації за реєстраційним номером в ЄДЕССБ AC01:5392-9762-8527-1910.
Наказом Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради від 14.08.2024 № 605/1а багатофункціональному комплексу по вул. Сокільницькій, 28, присвоєно адресу: м. Харків, вул. Сокільницька, 26.
У Сертифікаті та в Акті готовності об`єктів до експлуатації зазначено, що замовник будівництва, ПП «В.В Плюс», звільнений від сплати пайової участі у розвитку інфраструктури на підставі пункту 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-ІХ від 20.09.2019 (виключення із Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» статті 40, якою були передбачені обов`язки забудовників щодо пайової участі).
Крім того, за інформацією Юридичного департаменту Харківської міської ради договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при новому будівництві багатофункціонального комплексу по вул. Сокільницькій, 28 у м. Харкові не укладався.
Отже, до Харківської міської ради про укладення договору про пайову участь ПП «В.В Плюс» не зверталось, будь-які документи для розрахунку розміру пайової участі, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, до міської ради не надавались, договір про пайову участь не укладався та кошти пайової участі не сплачувались.
Таким чином, як вказує прокурор, ПП «В.В Плюс» в порушення норм законодавства України (Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-IX), яким передбачено обов`язок забудовника перерахувати до відповідного місцевого бюджету населеного пункту кошти пайової участі, не сплатило до бюджету міста Харкова кошти пайової участі для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харків до введення об`єкта будівництва в експлуатацію, що призвело до ненадходження коштів до відповідного місцевого бюджету.
Таким чином, прокурор вважає, що звернення прокурора до суду з цією позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері бюджетних правовідносин та додержання всіма їх учасниками принципу законності, а, отже, наявні підстави для представництва інтересів держави в особі позивача шляхом пред`явлення цього позову до суду. 
Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.
Щодо підстав звернення прокурора з позовом до суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Ч. 4 ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (ч. 4 ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру").
Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Ч. 7 ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
Отже, прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, має визначити компетентний орган та довести у чому полягає невжиття компетентним органом заходів для захисту порушених прав, які підлягають захисту у спосіб, який обрав прокурор, і зокрема, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Так при зверненні до суду з відповідним позовом прокурором зазначено позивачем Харківські міську раду.
Заявляючи позов в інтересах Харківської міської ради, прокурор зазначає, що остання виступає в якості суб`єкта владних повноважень, приймає участь у формуванні бюджету та забезпечує його виконання, а також зобов`язана забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, приймає рішення про використання виділених коштів, контролює належне і своєчасне відшкодування шкоди, заподіяній державі.
Також прокурор вказує на те, що порушення містобудівного, інвестиційного та бюджетного законодавства у вигляді несплати коштів пайової участі замовником будівництва ПП "В.В Плюс" зумовлюють ненадходження до бюджету Харківської міської ради коштів пайової участі, що призводить до заподіяння матеріальної шкоди (збитків) Харківській міській територіальній громаді у вигляді упущеної вигоди.
Суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 915/20/18 суд касаційної інстанції зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також й у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (пункт 7. 23). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 914/225/18.
Матеріалами справи підтверджено, що Харківська окружна прокуратура, відповідно до вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», проінформувала Харківську міську раду про існування означених порушень інтересів держави (листи від 01.08.2025 № 55-107-4283вих-25, від 25.12.2025 № 55-107-7069вих-25).
На лист від 01.08.2025 № 55-107-4283вих-25 юридичним департаментом Харківської міської ради надано відповідь Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради (лист від 27.08.2025 № 6918/0/226-25), згідно якого опрацюванням відомостей, які містяться у сертифікаті про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № ІУ 123240331458 від 12.04.2024 замовник будівництва звільнений від сплати пайової участі на підставі п. 13 розд. І ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».
На запит від 25.12.2025 № 55-107-7069вих-25 юридичним департаментом Харківської міської ради надано відповідь від 19.01.2026 № 157/9-26, згідно якої ПП «В.В Плюс» до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради не зверталося, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при новому будівництві багатофункціонального комплексу по вул. Сокільницькій, 28, у м. Харкові не укладався.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про підтвердження прокурором підстав для представництва інтересів держави, а наявність або відсутність порушених прав позивача має встановлюватися судом під час розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Господарський суд зазначає, що правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Ч. 1 ст. 2 цього Закону вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності регламентовані ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", що спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Ч. 1-3 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 22.05.2019) було передбачено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.
За умовами ч. 2 ст. 40 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до ч. 3 ст. 40 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (ч. 5, 9 ст. 40 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", чинної на момент виникнення спірних правовідносин).
Зі змісту ст. 40 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 911/594/18, від 22.08.2018 у справі № 339/388/16-ц, від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20.
Судом встановлено, що договір про сплату коштів пайової участі між Харківською міською радою та Приватним підприємством "В.В Плюс" не укладався.
Однак, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, при цьому таке зобов`язання повинно бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.
Така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 23.05.2024 у № 915/149/23, в межах якої також розглядався позов прокурора в інтересах держави в особі міської ради про стягнення грошових коштів пайової участі за відсутності укладеного між сторонами договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.
При цьому 01.01.2020 набули чинності норми ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", якими ст. 40 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" виключено.
У п. 2 розд. ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" передбачено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.
Отже, за змістом ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" і прикінцевих та перехідних положень до нього з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020.
Разом з тим, законодавцем під час внесення змін до ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" (шляхом виключення ст. 40 вказаного Закону на підставі ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні") було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (абз. 2 п. 2 розд. ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні") у таких розмірах та порядку:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
2) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
3) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;
4) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;
5) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: (1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; (2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
У вказаних двох випадках, враховуючи вимоги пп. 3, 4 абз. 2 п. 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.
Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування з заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:
- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;
- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Наведене свідчить про те, що норми абз. 1 та 2 п. 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.02.2024 у справі № 910/20216/21 та від 23.05.2024 у справі № 915/149/23.
Як зазначалося вище, будівництво відповідачем об`єкту було розпочато 27.08.2020, а тому у Приватного підприємства "В.В Плюс" виник обов`язок протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до Харківської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та після отримання розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва сплатити її до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження звернення Приватного підприємства "В.В Плюс" до Харківської міської ради протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта з заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва.
У випадку, якщо замовником об`єкта будівництва не буде дотримано передбаченого "Прикінцевими та перехідними положеннями" ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття такого об`єкта в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі ст. 1212 ЦК України.
Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, в постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22.
Так, у відповідності із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).
Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування, на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Враховуючи, що будівництво «Нове будівництво багатофункціонального комплексу по вул. Сокільницькій, 28 у м. Харкові» розпочалося 27.08.2020, тривало упродовж 2020-2023 років та об`єкт введено в експлуатацію лише у квітні 2024 року, у відповідача виник обов`язок не пізніше 12.04.2024 (видача сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та його реєстрація в ЄДЕССБ) на перерахування до місцевого бюджету коштів пайової участі для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття об`єкта в експлуатацію.
З урахуванням Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» замовник, ПП «В.В Плюс», розпочавши у 2020 році будівництво – не звернувся до Харківської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та документами, які підтверджують вартість будівництва об`єктів та не сплатив пайову участь грошовими коштами до прийняття цих об`єктів в експлуатацію.
Більше того, ПП «В.В Плюс», в порушення вимог розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», зазначено у сертифікаті ІУ123240331458 у графі «Пайова участь» як підставу звільнення від сплати пайової участі п. 13 розділу І вказаного Закону, який, серед іншого, стосується виключення у ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» ст. 40, що регулювала порядок залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі.
Проте, замовник не врахував, що він зобов`язаний був виконати вимоги пп. 3, 4 абз. 2 п. 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» та звернутися до Харківської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єктів будівництва, до якої додати документи, які підтверджують вартість будівництва об`єктів та сплатити кошти пайової участі до місцевого бюджету за результатами проведеного органом місцевого самоврядування розрахунку.
Отже, відповідач як замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав сплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст.1212 ЦК України. 
Щодо розрахунку пайової участі.
Відповідно до пп. 1 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, а для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
В абз. 2 п. 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX законодавець диференціює різні методи розрахунку визначення величини пайової участі у розвитку інфраструктури. Одним з критеріїв диференціації є критерій розмежування нежитлових споруд та житлових будинків.
Отже, для законодавця саме фактор будівництва будинку з метою створення житла є визначальною кваліфікуючою ознакою при визначенні порядку розрахунку величини пайової участі, а відтак зазначений критерій підлягає застосуванню і при визначенні вартості спорудження житла. При цьому визначення такої вартості відбувається за допомогою застосування опосередкованого методу, тобто з урахуванням спорудження саме житлової площі.
Згідно з пп. 1 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" такий розмір визначається у відповідних відсотках від загальної кошторисної вартості будівництва саме об`єкта, а не вартості будівництва площі лише квартир у ньому.
Відтак, визначаючи розмір пайової участі в кожному випадку, слід керуватися, зокрема, цільовим призначенням об`єкта та розміром загальної площі такого об`єкта.
Будь-який інший підхід суперечив би законодавчо визначеній меті розмежування розміру пайової участі для житлових будинків і нежитлових будівель та споруд.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 06.08.2025 у справі № 521/16288/22, відхиляючи доводи касаційної скарги, дійшов висновку про те, що рахунок здійснено органом місцевого самоврядування відповідно до пункту 3.2 Методики визначення пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси в редакції, затвердженій рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 339 від 27 листопада 2014 року, та з урахуванням загальної площі збудованого об`єкту нерухомості та відповідної вартості спорудження житла.
Так, відповідно до сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів ІУ123240331458, який зареєстрований в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 12.04.2024, яким прийнято в експлуатацію об`єкт будівництва «Нове будівництво багатофункціонального комплексу по вул. Сокільницькій, 28 у м. Харкові», загальна площа об`єкта становить 20810,7 кв.м.
Таким чином, розмір пайової участі згідно з актом від 13.03.2024 та показників опосередкованої вартості спорудження житла у Харківській області станом на 28.01.2024, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.01.2024 № 72 становить 9 313 620, 68 гривень (20 810,7 кв.м * 22 377 грн) * 2 %), а, отже, позов в цій частині заявлених позовних вимог підлягає задоволенню 
Окрім суми безпідставно збережених коштів пайової участі прокурором у позові було заявлено до стягнення також 1 889 775, 81 грн – інфляційне збільшення, 505 447, 45 грн – 3 % річних.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.
Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
З огляду на викладене, перевіривши розрахунок заявлених прокуратурою нарахувань, суд зазначає про арифметичну вірність та законодавчу обґрунтованість даних нарахувань, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 889 775, 81 грн – інфляційного збільшення та 505 447, 45 грн – 3 % річних підлягають задоволенню.
Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, позовні вимоги Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та нормами чинного законодавства, не спростовані відповідачем, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись нормами ст. 2, 46, 53, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 ГПК України, Господарський суд Харківської області  

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з Приватного підприємства «В.В Плюс» (46008, м. Тернопіль, вул. Старий Поділ, 14; код ЄДРПОУ 36816622) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7; код ЄДРПОУ 04059243) грошові кошти у сумі 11 708 843, 94 грн, з яких: 9 313 620, 68 грн – розмір пайового внеску, 1 889 775, 81 грн – інфляційне збільшення, 505 447, 45 грн – 3 % річних.
Стягнути з Приватного підприємства «В.В Плюс» (46008, м. Тернопіль, вул. Старий Поділ, 14; код ЄДРПОУ 36816622) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4; код ЄДРПОУ 02910108) судовий збір у розмірі 140 506, 13 грн. 
Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Прокурор - Шевченківська окружна прокуратура м. Харкова (61072, м. Харків, вул. Вартових Неба, 55-А);
Позивач - Харківська міська рада (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7; код ЄДРПОУ 04059243);
Відповідач - Приватне підприємство «В.В Плюс» (46008, м. Тернопіль, вул. Старий Поділ, 14; код ЄДРПОУ 36816622).

Повне рішення складено 04.06.2026. 

Суддя		Р.М. Аюпова	

справа № 922/350/26