ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7334/24 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Грибан І.О., Ключковича В.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА», в якому просить суд стягнути кошти з рахунків у банках, які обслуговують Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» у рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 433 110 218,05 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що станом на 12.01.2024 за ТОВ «ДІЄСА» обліковується податковий борг у розмірі 433 110 218,05 грн, який виник з причини несплати нарахованих штрафних санкцій, пені та самостійно задекларованих зобов`язань.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року закрито провадження в адміністративній справі № 320/7334/24 за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення податкового боргу. Роз`яснено позивачу, що дані позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.
Закриваючи провадження по справі суд першої інстанції виходив із того, що порядок розгляду позовних вимог щодо стягнення податкового боргу з платника податку, щодо якого порушена справа про банкрутство та тривають судові процедури, визначені КУзПБ, має здійснюватися господарським судом, у провадженні якого перебуває відповідна справа про банкрутство. Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.09.2025 у справі № 910/12677/23 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА». Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника з 03.09.2025 та процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА».
Таким чином, суд першої інстанції зазначив, що заявлені контролюючим органом позовні вимоги про стягнення податкового боргу належить розглядати у порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА».
Крім того, протокольною ухвалою від 27.10.2025 суд на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю з підстав прямої заборони встановленої ст. 29 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, оскільки вказана норма передбачає передачу адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого. Тим самим, Кодекс адміністративного судочинства України передбачив лише передачу адміністративних справ між адміністративними судами для дотримання привила територіальної юрисдикції.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу від 27.10.2025 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції проігноровано пряму норму, передбачену частиною третьої статті 7 КУзПБ, відповідно до якої матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2025 та від 07.04.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, у зв`язку із чим, судом апеляційної інстанції постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо закриття провадження, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 5 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України. Він визначає, зокрема, порядок адміністрування податків та зборів, що справляються в Україні, компетенцію контролюючих органів, функції та правові основи діяльності контролюючих органів.
Згідно з пп. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.
За змістом пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Водночас положеннями п. 87.10 ст. 87 Податкового кодексу України передбачено, що з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов`язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» без застосування норм цього Кодексу.
У свою чергу частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.
Зазначені норми права у свій сукупності вказують на те, що спір про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» податкового боргу в розмірі 433 110 218,05 грн дійсно підлягає вирішенню Господарським судом м. Києва в межах справи №910/12677/23 про банкрутство боржника.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 23 квітня 2021 року у справі № 160/12305/19 та від 28 квітня 2022 року у справі № 300/2043/19.
За висновками Верховного Суду, Кодекс України з процедур банкрутства, який є спеціальним щодо регулювання правовідносин у зв`язку з порушенням справи про банкрутство позивача, до грошових зобов`язань відносить і зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, тому в разі наявності заборгованості в боржника перед контролюючим органом, останній уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу, такий орган набуває статусу кредитора. У разі порушення провадження у справі про банкрутство, визнання суб`єкта господарювання банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, спір про стягнення податкового боргу підлягає вирішенню саме за правилами Господарського процесуального кодексу України та не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.
Як раніше зазначалося, апелянт в цілому погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що цей спір належить вирішувати в порядку господарського судочинства в межах справи про банкрутство ТОВ «ДІЄСА».
Підставою для звернення до суду з апеляційною скаргою стала незгода Головного управління ДПС у м. Києві з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що з 21 жовтня 2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства.
Згідно з вимогами КУзПБ з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до його положень незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію КУзПБ перебували на стадії санації. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до КУзПБ.
Частиною третьою статті 7 КУзПБ встановлено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає такий спір по суті в межах цієї справи.
Суд наголошує, що наведена норма має імперативний, а не дискреційний характер, оскільки прямо визначає єдиний можливий процесуальний спосіб дій суду у такій ситуації - передачу справи до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.
Зміст частини третьої статті 7 КУзПБ не передбачає альтернативних процесуальних рішень, зокрема закриття провадження у справі, що виключає можливість судового розсуду щодо вибору між закриттям провадження та передачею справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц зазначила, що суд застосовує норму процесуального права, чинну на момент вчинення відповідної процесуальної дії, розгляду або перегляду справи, у тому числі в суді касаційної інстанції.
Крім того, у межах зазначеного провадження Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача після відкриття провадження в інших справах, інші суди, незалежно від юрисдикції, не мають права закривати провадження, а зобов`язані передати справу до належного суду для розгляду по суті.
При цьому таким належним судом є виключно господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство відповідача.
Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що закриття провадження у таких випадках порушує право особи на доступ до правосуддя та унеможливлює ефективний судовий захист з урахуванням строків звернення з вимогами до боржника, встановлених статтею 45 КУзПБ, а до введення його в дію - статтею 23 Закону України № 2343-XII.
Таким чином, з урахуванням імперативних приписів частини третьої статті 7 КУзПБ та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, закриття провадження у справі з підстав неналежної юрисдикції є процесуально неприпустимим, оскільки суперечить прямій нормі спеціального закону; порушує право особи на доступ до правосуддя; позбавляє сторону можливості реалізувати свої права у межах справи про банкрутство; створює ризик пропуску процесуальних строків для захисту прав у господарському суді.
За таких обставин єдино можливим та законним процесуальним рішенням є передача справи за належною юрисдикцією, а не її закриття.
З урахуванням наведеного, положень КУзПБ, правових висновків Великої Палати Верховного Суду, принципу процесуальної економії та необхідності забезпечення ефективного доступу до правосуддя, суд дійшов висновку, що дана справа не підлягає закриттю, а підлягає передачі за належною юрисдикцією - до Господарського суду м. Києва, на розгляді якого перебуває справа №910/12677/23 про банкрутство ТОВ «ДІЄСА».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Так, в прохальній частині апеляційної скарги Головне управління ДПС у м. Києві просить суд скасувати ухвалу від 27.10.2025 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Однак, нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено повноважень суду апеляційної інстанції щодо направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв`язку із цим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом пункту 5 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність постановлення судом першої інстанції ухвали від 27 жовтня 2025 року та, як наслідок, наявність підстав для її скасування на підставі пункту 5 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України з направленням справи до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві – задовольнити частково.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про передачу справи №320/7334/24 за підсудністю до іншого суду – задовольнити.
Направити адміністративну справу №320/7334/24 до Господарського суду м. Києва, на розгляді якого перебуває справа №910/12677/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА».
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан 

В.Ю.Ключкович