Справа №597/239/26
Провадження №3/597/124/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 р. суддя Заліщицького районного суду Тернопільської області Шевчук В.М., за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Кульгавець С.М., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №4 Чортківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна вища, непрацюючого, одруженого, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

У С Т А Н О В И В :

До Заліщицького районного суду Тернопільської області від відділення поліції №4 (м.Заліщики) Чортківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №591627 від 15.02.2026 року ОСОБА_1 15.02.2026 року о 00 годині 20 хвилин керуючи в м.Заліщики по вул.С.Бандери автомобілем марки Фольксваген, модель Гольф, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння покривів шкіри обличчя, тремтіння пальців рук), відмовився від проходження огляду для визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, делегував свій захист адвокату Кульгавцю С.М.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Кульгавець С.М. у судовому засіданні просить справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, недоведена матеріалами справи.
Заслухавши пояснення захисника Кульгавець С.М., дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Вимогами ст.280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, згідно ст.35 ЗУ Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху України;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені органами доходів і зборів відповідно до МКУ, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Протее, в порушення вимог вказаної статті, як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції до матеріалів справи не долучено даних на підтвердження порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.
Із вказаного відеозапису вбачається, що поліцейський підійшов до припаркованого на узбіччі автомобіля з працюючим двигуном і повідомив, що водій рухається в комендантську годину.
В той же час, до матеріалів справи додано рапорт старшого інспектора-чергового ВП №4 ЧРУП ГУНП в Тернопільській області Мудрого О.І. з приводу того, що на спецлінію 102 поступило повідомлення від поліцейського Василя Горбача з повідомленням, що до нього звернулася невідома особа, яка повідомила про невідомого водія автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 , який їздить з порушенням ПДР.
Матеріали справи не містять жодного доказу повідомлення на спецлінію 102.
В матеріалах справи міститься лише рапорт старшого інспектора чергового ВП №4 Мудрого О.І., проте в ньому йдеться виключно про повідомлення на спецлінію 102, здійснене поліцейським Василем Горбачем. 
Зазначене повідомлення на спецлінію 102 здійснене о 00 год 32 хвилин, тобто вже в процесі спілкування поліцейського з водіям ОСОБА_1 , яке розпочалося відповідно до відеозапису о 00 год 21 хв, що підтверджує той факт, що таке повідомлення здійснив поліцейський ОСОБА_2 .
За таких умов поліцейський не мав права направляти водія ОСОБА_1 на огляд на стан алкогольного сп`яніння.
На вищевказаному наголошує Верховний Суд у рішенні від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17, зокрема, що направлення водія поліцейським на огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції можливе лише за умови законної зупинки поліцейським транспортного засобу, яким керує особа, щодо якої існують підстави вважати, що вона перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. 
Відповідно до п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р №1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану
Відповідно до п.3 розділу І Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, у останнього виникли підозри, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння через те, що з салону автомобіля чути запах алкоголю.
Суд погоджується зі стороною захисту, що пункт 3 розділу І Інструкції не містить такої ознаки алкогольного сп`яніння як “запах алкоголю з салону авто”. 
З дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що пасажир автомобіля одразу ж повідомив поліцейського, що запах алкоголю походить від нього, оскільки він вживав алкоголь і попросив ОСОБА_1 його через це підвезти.
За таких умов, перед направленням водія на огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, поліцейський повинен був переконатися, що дійсно існують реальні ознаки перебування водія в такому стані, як цього вимагають п.2, 3 розділу І Інструкції.
Більше того п.1 розділу ІІ Інструкції прямо визначає, що за наявності ознак, передбачених п.3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів. 
Тобто, без ознак, зазначених виключно у п.3 розділу І Інструкції поліцейський права проводити огляд не має. 
Вказаний пункт 3 Інструкції розширеному тлумаченюю не підлягає. 
А, тому, зважаючи на викладені обставини, які дають підстави для сумніву на предмет наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а також відсутність підстав для зупинки транспортного засобу, про що свідчить запис із відеокамери поліцейського, ставить під сумнів законність вимог поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння останнього.
Аналогічного висновку за схожих умов дійшов Тернопільський апеляційний суд, скасовуючи 22.02.2024 року постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області у справі №597/1452/23.
Що стосується направлення поліцейським водія ОСОБА_1 в медичний заклад з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, суд зазначає наступне:
Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року.
Відповідно до п.6 вказаного Порядку, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. 
Пунктом 8 розділу ІІ Інструкції визначено форму направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка наведена в додатку 1 до зазначеної Інструкції. 
Матеріали справи містять таке Направлення згідно Додатку 1 до Інструкції.
Відповідно до нього ОСОБА_1 направлено на огляд у Заліщицьку ЦМЛ 15.02.2026 року о 00 год 30 хв, однак невідомо ким саме направлено, оскільки у графі “Особу на огляд у заклад охорони здоров`я доставив” наявний лише запис “поліцейський”, без зазначення обов`язкових реквізитів “спеціальне звання, П.І.Б., серія та номер службового посвідчення, підпис”.
За таких умов неможливо вважати, що ОСОБА_1 був направлений у медичний заклад, оскільки належного направлення матеріали справи не містять. 
Також суд вважає підставними доводи сторони захисту стосовно долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського, оскільки в даному випадку підлягає до застосування Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999, зокрема її пункт 5 розділу ІІ, яким визначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
До матеріалів справи додано один відеозапис, однак, він в порушення вимог вказаної вище Інструкції розпочинається не з початку події, а лише тоді коли поліцейський підійшов до припаркованого на узбіччі автомобіля з працюючим двигуном і повідомив, що водій рухається в комендантську годину, тобто зазначений відеозапис в порушення вимог вказаної вище Інструкції не є безперервним.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.
Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в ст.62 Конституції України.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
В даному випадку порушено порядок виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння та порядок направлення водія в медичний заклад для виявлення стану алкогольного сп`яніння.
За нормою ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п.282). У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06.12.1998 року (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме: ст.ст.9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відтак всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення слід тлумачити на його користь.
Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
З врахуванням досліджених у судовому засіданні обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому справу відносно нього за вказаною статтею слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності складу адміністративного правопорушення).
А, тому, керуючись ст.ст.247, 251, 252, 266, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.М.ШЕВЧУК