Справа №751/479/24 
Провадження №2/751/927/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року       місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К. 
за участю секретаря Соколовського В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Державний нотаріус Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех Світлана Олександрівна, Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Юлія Володимирівна, про визнання батьківства, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування реєстрації речових прав на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 ) – адвокат Кінебас О.М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Державний нотаріус Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С.О., Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В., в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить: 
- встановити факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відносно сина позивача, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки позивача, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі № 3-385, видане 12.04.2023 року державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С.О. ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 29.01.2014 року та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , проведену державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С.О. за ОСОБА_2 згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, яка зареєстровано в реєстрі № 3-385 від 12.04.2023 року;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.06.2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. та зареєстрований в реєстрі №5086 та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. за ОСОБА_3 ;
- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 1-8, 58-60).
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач з 2007 року проживала у цивільному шлюбі та вела спільне господарство з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони виховували спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а в 2022 році мали намір укласти шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина. За життя ОСОБА_4 отримав у власність квартиру загальною площею 39 кв.м., а житлової площі 17,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 , відповідач, яка є його матір`ю, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом без урахування частки дітей померлого. Оскільки, позивач не перебувала в офіційному шлюбі з ОСОБА_4 , діти, що народилися за час спільного проживання, були записані матір`ю на її прізвище (те ж саме стосується батька, замість прізвища ОСОБА_7 вказано ОСОБА_8 ), то відповідно її діти не можуть реалізувати надане їм право на спадкування.
В такому разі, щоб захистити законне право дітей на майно, яке б вони отримали за законом, адже відносяться до спадкоємців першої черги, однак, через певні обставини позбавлені цієї можливості позивач звертається до суду з цим позовом, оскільки їй необхідно встановити факт батьківства ОСОБА_4 стосовно її дітей. Крім цього факт спільного проживання позивача з ОСОБА_4 дасть можливість претендувати на майно останнього у порядку встановленому законом.
Пояснює, що для того, щоб підтвердити своє право, позивач звернулася до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_4 щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з позивачем. Однак, під час розгляду справи виник спір про право - відповідач, яка є матір`ю ОСОБА_4 , не погодилася визнати ці факти. В результаті суд залишив заяву без розгляду і виникла необхідність подати позов на загальних підставах.
Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех C.O. із заявою про прийняття спадщини. В результаті цього їй було видано свідоцтво про право на спадщину від 12 квітня 2023 року за номером №3-385. Право власності зареєстровано в той же день, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 102550774101, номер відомостей про речове право 49901565. При цьому при зверненні до державного нотаріуса відповідач не повідомила про наявність інших спадкоємців першої черги за законом, які мають право на отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємцями першої черги є діти померлого ОСОБА_4 , які в силу положень ЦК України прийняли спадщину одразу, без звернення з відповідною заявою до нотаріуса. В такому випадку відповідач набула право на спадщину в цілому на все майно протиправно. Такі дії відповідача ОСОБА_2 вказують на те, що вона протиправно ввела в оману державного нотаріуса з метою заволодіти всім майном померлого, а згодом протиправно продала спірну квартиру, хоча не мала на це повноважень.
В такому разі укладений договір купівлі-продажу 29 червня 2023 року з покупцем ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. №5086 є недійсним в силу описаних вище обставин. Отже, ОСОБА_3 набула спірну квартиру в порядку договору купівлі-продажу протиправно.
Також вказує, що оскільки, в свідоцтві про право на спадщину за законом не зазначено жодного імені дітей позивача, їхніх часток в праві на спадщину, а загалом протиправні дії відповідача ОСОБА_2 призвели до порушення прав та свобод дітей позивача, введення в оману державного нотаріуса, що вказує на недійсність в цілому свідоцтва про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі №3-385, видане 12.04.2023 року державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С.О.
В силу того, що відповідач ОСОБА_2 продала квартиру з порушенням прав дітей позивача, то відповідно відповідач ОСОБА_3 набула квартиру неправомірно. Чи знала про право власності на спірну квартиру інших осіб відповідач ОСОБА_3 , позивачу невідомо, однак припускає, що вона набула право власності шляхом обману зі сторони відповідача ОСОБА_2 , а отже позивач припускає, що мова йде про добросовісного набувача. Однак, такий стан речей не змінює того факту, що право власності на спірну квартиру було набуто неправомірно, а отже в силу п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України таке майно необхідно повернути у власність дітей позивача шляхом витребування відповідного майна, а також скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке виникло внаслідок укладення договору купівлі-продажу.
Зазначає, що всі заявлені вимоги є взаємопов`язані між собою, оскільки встановлення факту батьківства впливає на визнання недійсним договору купівлі-продажу, а це в свою чергу впливає на витребування майна з добросовісного набувача.
Ухвалою судді від 22.02.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання (том 1 а.с. 49).
11.03.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву (том 1 а.с. 126-128), у якому просить у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 13.03.2024 року призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу. Зупинено провадження по справі до отримання результатів експертизи (том 1 а.с. 79-81).
Ухвалою суду від 21.06.2024 року відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням до суду повідомлення про неможливість проведення судової молекулярно-генетичної експертизи від 10.04.2024 № СЕ-19/125-24/4283-БД (том 1 а.с. 91-92).
Ухвалою суду від 16.07.2024 року призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу. Зупинено провадження по справі до отримання результатів експертизи (том 1 а.с. 115-118).
Ухвалою суду від 18.09.2024 року відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням до суду клопотання експерта від 12.08.2024 № СЕ-19/111-24/45751-БД (том 1 а.с. 151-152).
Ухвалою суду від 20.09.2024 року клопотання експерта задоволено. Зупинено провадження по справі до отримання результатів експертизи (том 1 а.с. 155-156).
14.10.2024 року до суду відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням до суду повідомлення про неможливість проведення судової молекулярно-генетичної експертизи від 01.10.2024 №СЕ-19/111-24/45751-БД (том 1 а.с. 175-176).
Ухвалою суду від 13.08.2025 року призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу. Зупинено провадження по справі до отримання результатів експертизи (том 1 а.с. 198-200).
Ухвалою суду від 18.09.2024 року відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта від 25.02.2026 року №СЕ-19/111-26/1265-БД за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (том 2 а.с. 36-37).
Ухвалою суду від 20.04.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Учасники справи в судове засідання не з`явились. Про час та місце його проведення повідомлялись у встановленому порядку.
Від представника позивача до суду надійшла заява, у якій просить судовий розгляд проводити без участі сторони позивача. Заявлені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_3 через канцелярію суду надав заяву, у якій просить провести судове засідання у його відсутність та відсутність відповідача ОСОБА_3 . Просить вирішити дану справу з урахуванням отриманих доказів та чинного законодавства.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась. Причини неявки суду невідомі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Чернігові народився ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , де матір`ю дитини зазначено ОСОБА_9 , а батьком – ОСОБА_10 (том 1 а.с. 15).
ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Чернігові народилась ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , де матір`ю дитини зазначено ОСОБА_9 , а батьком – ОСОБА_10 (том 1а.с. 16).
Запис про батька дітей вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Чернігові помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (том 1 а.с. 13).
У зв`язку з укладення шлюбу позивач ОСОБА_9 змінили прізвище на ОСОБА_11 (том 2 а.с. 10).
Отже, підставою актового запису про народження дитини є заява її матері, у зв`язку із чим запис про батька дитини вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду.
Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.
Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.
Згідно з ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини.
Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Підставою для категоричного висновку для встановлення факту батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.
Відповідно до висновку експерта від 25.02.2026 №СЕ-19/111-26/1265-БД, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ймовірно є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ймовірність даної події відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 становить 99,99999997 %. Ймовірність даної події відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 становить 99,99999999 %. (том 2 а.с. 15-35).
За таких обставин, з урахуванням викладеного, зважаючи на зібрані по справі докази в їх сукупності, у тому числі, висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача щодо встановлення факту батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно сина позивача, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки позивача, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також судом встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 22.01.2014 року ОСОБА_4 на праві власності належала квартира загальною площею 39 кв.м., з житловою площею 17,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 19, 20).
Зі змісту письмових пояснень державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех Світлани Олександрівни вбачається, що 29 червня 2022 року мати померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 ОСОБА_2 звернулася до неї як до державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі такої заяви нею державним нотаріусом 29 червня 2022 року була заведена спадкова справа №603/2022. Після спливу, встановленого на момент видачі свідоцтва про право на спадщину, десятимісячного строку для прийняття спадщини, дванадцятого квітня дві тисячі двадцять третього року Галаган Ользі Миколаївні було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим №3-385 на квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб сформованого мною 29 червня 2022 року за №00035989702 на день смерті ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі не перебував, його шлюб, зареєстрований 10 березня 1993 року (актовий запис №521) був розірваний 07 квітня 1995 року (актовий запис №452). Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану сформованого нею 29 червня 2022 року за №00035989751 у ОСОБА_4 немає дітей. Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження сформованого нею 12 квітня 2023 року за №00039238930, стосовно актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 у відомостях про батька, батьком дитини зазначений ОСОБА_10 , а підставою запису відомостей пре батька є заява матері дитини та її підпис. Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стан) громадян щодо актового запису про народження сформованого мною 12 квітні 2023 року за №00039238969, стосовно актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 у відомостях про батька батьком дитини зазначений ОСОБА_10 , а підставою запису відомостей про батька є заява матері дитини та її підпис. Нею були вжиті всі заходи з встановлення кола спадкоємців після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 . Громадянка ОСОБА_9 не повідомила Другу чернігівську державну нотаріальну контору про свої наміри щодо звернення до суду в питанні визнанні батьківства ОСОБА_4 стосовно її дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . З дня смерті ОСОБА_4 та по теперішній час громадянка ОСОБА_9 не зверталася до Другої чернігівської державної нотаріальної контори з питання спадкування її дітьми та не ставила питання про призупинення провадження по вищезгаданій спадковій справі для звернення до суду та встановлення факту батьківства ОСОБА_4 . На момент видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 у неї, як у державного нотаріуса не було підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії спадкоємцю ОСОБА_2 (том 1 а.с. 49).
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Стаття 1301 ЦК України вказує, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно з роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
В силу того, що у спірному свідоцтві про право на спадщину не зазначено частки інших спадкоємців – дітей позивача та померлого спадкодавця, отже, свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі № 3-385, видане 12.04.2023 року державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С.О. ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , є не дійсним, оскільки порушує права інших спадкоємців за законом першої черги.
Також встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.06.2023 року укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В., та зареєстрований в реєстрі №5086 (том 1 а.с. 22-23, 24).
Право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї. Про це йдеться в постанові ВС від 22 березня 2023 року у справ і № 463/6829/21-ц.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. З ст. 1296 ЦК України).
Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України.
Оскільки діти позивача прийняли спадщину з моменту її відкриття, не відмовлялися від неї, те, що вони не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину в силу вимог законодавства (необхідне встановлення факту батьківства) не впливає на їх право власності на вказане майно. Отже, діти позивача набули право власності на квартиру в розмірі 2/3 частки, а відповідач на 1/3 частки, тобто виникла спільна часткова власність незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. \
Згідно з ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Згідно з ч. 1 ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частина першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 ЦК України).
Вищевказаний правочин підлягає визнанню недійсним, як такий, що суперечить закону, відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України.
Також необхідно скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно виходячи з наступного.
Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року державна реєстрація прав проводиться на підстав і рішень судів, що набрали законної сили.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 вказаного Закону у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Згідно п.п.3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.
Оскільки ОСОБА_2 в силу вимог закону отримала 1/3 частку спадщини (квартири), то відповідно до вимог цивільного законодавства вона має розпоряджатися виключно цією часткою, а не часткою дітей позивача. Отже, правочин який уклала відповідач є недійним, у зв`язку з чим підлягає скасуванню державна реєстрація речових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , проведена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В.. за ОСОБА_3 .
Віндикаційний позов - позов неволодіючого майном власника до його фактичного набувача про витребування індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України).
Позивачем у в індикаційному позові може бути власник майна, який на момент подання позову, не володіє цим майном (позивач діє від імені власників майна, її дітей, які є неповнолітніми).
Відповідачем за в індикаційним позовом є особа, яка незаконно володіє майном.
Предмет віндикаційного позову - є вимога про повернення майна з чужого незаконного володіння. Тобто, умовою віндикації є відсутність договірних відносин між сторонами спору (першим власником та останнім).
Для задоволення віндикаційного позову істотне значення має добросовістність (недобросовістність) незаконного володільця.
Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
В силу того, що ОСОБА_2 продала квартиру з порушенням прав дітей позивача, то відповідно ОСОБА_3 набула квартиру неправомірно. Отже в силу п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України таке майно необхідно повернути у власність дітей позивача шляхом витребування відповідного майна з чужого незаконного володіння.
Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 273, 353-355 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Встановити факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі №3-385, видане 12.04.2023 року державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С.О. ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 29.01.2014 року та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , проведену державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С.О. за ОСОБА_2 згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, яка зареєстровано в реєстрі № 3-385 від 12.04.2023 року.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.06.2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. та зареєстрований в реєстрі №5086 та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. за ОСОБА_3 
Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко