Справа №: 398/6851/25	

провадження №: 2/398/824/26
РІШЕННЯ
Іменем України 
"28" квітня 2026 р. м.Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області
у складі головуючого судді Голосеніної Т.В.
за участі секретаря судового засідання Шаповал І.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у м.Олександрія цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 38969,50 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 у електронній формі укладено договір №4780726 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору, ТОВ «Лінеура Україна» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 6300 грн. на строк 360 днів, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 .
Оскільки відповідачем не виконувалися умови кредитного договору №4780726 від 01.07.2024 року виникла заборгованість в розмірі перед ТОВ «Лінеура Україна» в розмірі 27 818,50 грн.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 27.02.2025 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №27/02/2025 за плату відступило ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги до відповідача за договором №4780726 від 01.07.2024 року. Таким чином до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в загальному розмірі 30968,50 грн., з яких 6300 грн. заборгованість за кредитом, 21518,50 грн. заборгованість по відсоткам, 3150 грн. – нарахований штраф/пеня.
Оскільки станом на дату укладання договору факторингу строк дії договору №4780726 від 01.07.2024 року не закінчився, позивач в межах строку дії кредитного договору, а саме за період з 27.02.2025 року по 26.06.2025 року (118 календарних днів) здійснив нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1,5% щоденно в сумі 11151,00 грн.
На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором №4780726 від 01.07.2024 року в загальному розмірі 38969,50 грн., а також 2422 грн. 40 коп. суми сплаченого судового збору та 10000 грн. витрат на правову допомогу.
Окрім того, позивач просить в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з ОСОБА_1 , на користь позивача. Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.
14.04.2026 року представником відповідача до суду подано відзив на позов, відповідно якого зазначив, що згідно з умовами Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.07.2024 р. відносно відповідача денна процентна ставка становить 1,5%. 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким доповнено ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. За положеннями пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів із дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, а з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Тому, денна процентна ставка повинна становити: з 01.07.2024 р. 1.5% становить 94,5 грн. = (6300 х 1,5 : 100) з 21.08.2024 р. 1 % та відповідно становить 63,00 грн.= (6300 х 1 :100). Строк дії договору встановлено 360 днів. Кількість календарних днів з 01.07.2024 р. по 20.08.2024 р. становить 51 день. Тобто 51 к.д. х 94,5 грн. = 4819,5 грн. (проценти за цей період) Кількість днів з 21.08.2024 р. по 27.02.2025 р. становить 191 календарних днів. Отже, 191 х 63 = 12033 грн. (проценти за цей період). В межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем. З 28.02.2025 по 25.06.2025 - 118 к. днів, розрахунок: 118 к.д. х 63 грн. (тобто денна ставка 1 %) = 7434 грн. (проценти за цей період). Ураховуючи викладене, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами складає суму 24 286, 50 грн = (4819,5 грн + 12033 грн. + 7434 грн.).
Разом із тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів представник відповідача зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату процентів, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій ст.509 та частинах першій та другій ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми процентів спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивач ТОВ “Українські фінансові операції”, як фінансові установи, під час укладення Договору та надалі нараховуючи проценти, скористались необізнаністю позичальника, діяли з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, що спонукало позичальника на укладення договору на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Враховуючи, що нарахована сума процентів є непропорційно великою до тіла кредиту, що є несправедливим у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить принципам розумності і добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, а тому приймаючи до увагу судову практику, на яку орієнтує Верховний Суд, просять зменшити суму процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, до 3150 грн. (тобто 50% від основної суми боргу). Сума процентів, нарахованих позивачем в сукупності становить 32669,50 грн. (21518,50 + 11151 грн.), а сума перерахованих процентів з урахуванням вимог пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» становить 24 286, 50 грн. Щодо стягнення в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України представник відповідача зазначила наступне. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Українські фінансові операції» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами в розмірі 32 669,5 грн., зменшивши їх розмір до 3150 грн. Зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу позивача адвокатом до 2000 грн., а щодо стягнення судового збору - пропорційно до задоволених вимог. Відмовити щодо нарахування до повного виконання рішення суду інфляційних витрат та 3% річних. 
Представником позивача 16.04.2026 року подано відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що позивач заперечує щодо ініціативи відповідача зменшити заборгованість із процентів за користування чужими коштами до 3150 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі №902/417/18 зазначено: розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання та зазначене рішення не відноситься до зазначеної категорії справ. Відповідач намагається уникнути відповідальності за невиконання прийнятих на себе зобов`язань.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, відповідно до поданої заяви просить справу розглядати без його участі.
Відповідач та його представник також не з`явилися у судове засідання. Відповідно до поданої заяви представником відповідача просить справу розглянути без їх участі, наполягають на аргументах, зазначених у відзиві.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01.07.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронному вигляді, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна», укладено договір №4780726 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі кредитний договір), який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (97614).
Згідно п.1.2, п.1.2.1, п.1.3 кредитного договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 6300 грн. За взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається додатковий договір. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору.
Відповідно до п.1.4.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується в межах строку всього кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору.
Пунктами 2.1, п.2.2 кредитного договору передбачено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_2 . Суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 01.07.2024 або 02.07.2024.
Згідно п.3.1 кредитного договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.
З аналогічними умовами кредитування ОСОБА_1 ознайомився до укладення договору про споживчий кредит, підписавши 01.07.2024 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту 28245.
Також 01.07.2024 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 підписав Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4780726 від 01.07.2024 року - Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, в якій міститься інформація про дату та розмір кожного періодичного платежу.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу кредит в загальній сумі 6300 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_3 , що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» від 06.03.2025 року №20250306-1418.
Відповідно до інформації АТ «ПУМБ» від 08.12.2025 року №КНО-07.8.5/16751 БТ, банківська картка № НОМЕР_4 емітована на ім`я ОСОБА_1 . 01.07.2024 року о 21:26 год. проведена операція на суму 6300 грн. з використанням сервісу переказу коштів. Між банком та ТОВ «Пейтек Україна» було укладено договір, відповідно до якого банк надав послуги переказу коштів.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 27.02.2025 року заборгованість становить 27 818,5 грн., з яких: 6300 грн. тіло кредиту, 21518,50 грн. - заборгованість за процентами.
27.02.2025 року між ТОВ «Українські фінансові операції» (далі - фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (далі - клієнт) укладено договір факторингу №27/02/2025, відповідно до п.1.1 умов якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором складеного ТОВ «Українські фінансові операції» позивачем нараховані відсотки за період з 28.02.2025 року по 25.06.2025 року (118 календарних днів) за стандартною процентною ставкою 1,5% щоденно в сумі 11151,00 грн.
Загалом відсотки складають 32669,5 грн. (21518,50 грн. - нараховані первісним кредитором та 11151 грн. - нараховані позивачем за 118 календарних днів).
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Пунктом 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» внесені зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, доповнено ст. 8 частиною п`ятою наступного змісту: «5. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%».
Крім того, зазначеним законом розділі IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17 такого змісту: «17. Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5%; протягом наступних 120 днів – 1,5%».
Цей закон набрав чинності 24.12.2023 року.
Отже, протягом перших 120 днів, тобто з 24.12.2023 року до 21.04.2024 року включно, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів, з 22.04.2024 року до 19.08.2024 року включно – 1,5%, а з 20.08.2024 року – 1% (ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Пунктом 1.4.1 кредитного договору передбачена стандартна процентна ставка 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування.
З розрахунку заборгованості, наданого як позивачем так і первісним кредитором, встановлено, що нарахування відсотків за користування кредитом за період з 01.07.2024 року по 25.06.2025 року здійснювалось з розрахунку 1,50% за кожен день користування кредитом та, за розрахунком позивача, становить 32669,50 грн.
Однак, нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5% в день за період з 21.08.2024 року до 25.06.2025 року є неправомірним, оскільки суперечить вищезазначеним приписам Закону України «Про споживче кредитування».
З урахуванням вищезазначених вимог чинного законодавства щодо обмеження максимальної денної відсоткової ставки та заявлених позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що нарахування відсотків за користування кредитом за період з 01.07.2024 року до 19.08.2024 року включно (50 днів) – 1,5%, а за період з 20.08.2024 року до 25.06.2025 року включно (310 днів) – 1%, а тому сума відсотків за цей період становитиме: (6300 грн. х 1,5% : 100% х 50 днів) + (6300 грн х 1% : 100% х 310 днів) = 24255 грн.
Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч.ч. 10, 11 ст.265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст.625 ЦПК України, суд зазначає наступне.
Згідно із ч.10 ст.265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Відповідно до ч.11 ст.265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.
Однак, вказана стаття є нормою процесуального права, яка не містить імперативного характеру, тобто у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування відсотків або пені до моменту виконання судового рішення, така вимога може бути задоволена судом, тільки коли суд вважатиме за доцільне застосування такої норми права.
Зважаючи на наведені положення процесуального закону, зазначення в рішенні суду при вирішенні справи по суті положення про нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення є процесуальною процедурою, пов`язаною насамперед з виконанням рішення. Здійснення таких нарахувань, передбачені ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України, є дискреційним повноваженням суду, оскільки вказані норми встановлюють не обов`язок, а право суду зазначити в рішенні про здійснення таких нарахувань.
Питання про можливість у конкретній справі застосовувати ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності.
Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 червня 2024 року по справі №910/14524/22 (провадження №12-4гс24).
Також, як звернула увагу ВП ВС, нарахування пені або відсотків у порядку ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період, протягом якого зобов`язання не виконується.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 року №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24.02.2022 року введено військовий стан строком на 30 діб, який у подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією РФ продовжувався та правовий режим воєнного стану діє до теперішнього часу.
Враховуючи викладене, приписи ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України в частині нарахування та роз`яснення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду про нараховування інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст.265 ЦПК України застосуванню в даній справі не підлягають.
Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд дійшов таких висновків.
Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивачем при зверненні до суду з позовом, що поданий через підсистему «Електронний суд», сплачено судовий збір, з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 у розмірі 2 422,40 грн., який слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У позовній заяві ТОВ «Українські фінансові операції» просило стягнути на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., які підтверджуються договором про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року, заявкою на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року, актом № 4780726 прийому-передачі виконаних робіт від 14.10.2025 року, зразком заповнення платіжного доручення від 14.10.2025 року, детальним описом робот №4780726 від 14.10.2025 року, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю Дідухом Є.О.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, яка також зазначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.10.2021 по справі №620/1958/19, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
При цьому, судом враховано незначну складність даної категорії справ, виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, спірні правовідносини не є новими у судовій практиці, а тому підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.
Крім того, суд враховує, що суть надання позивачу адвокатом правничої допомоги зводилась до написання та направлення позовної заяви до суду, розгляд справи проведено у спрощеному провадженні з повідомленням сторін у справі.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що спів став на з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
В даній справі судом враховано незначну складність категорії справи, виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, спірні правовідносини не є новими у судовій практиці, а тому підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.
Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг) із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 4000,00 грн.
Таким чином, на підставі викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 30555 грн., з яких 6300 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 24255 грн . – заборгованість за процентами, 2422,40 грн. сплачений позивачем судовий збір та 4000 грн. витрати на правничу допомогу, а всього 36 977,40 грн.
Керуючись ст.ст. 76-81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273,суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції", ЄДРПОУ 40966896, заборгованість кредитним договором №4780726 від 01.07.2024 року в розмірі 30555 грн., з яких 6300 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 24255 грн.- заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції", ЄДРПОУ 40966896 - 2422,40 грн. витрат по сплаті судового збору та 4000 грн. відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а всього 6422 (шість тисяч чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», ЄДРПОУ 40966896, юридична адреса: м.Київ, вул.Набережно-Корчуванська, 27, приміщення 2;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Т.В.Голосеніна