Справа № 752/31226/25 
Провадження № 2/752/1579/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

04.06.2026 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Данілової Т.М.
з участю секретаря Веселовської А.В.,
розглянувшиза правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар файненс груп" про визнання недійсними кредитних договорів, -
в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом про  визнання недійсними кредитних договорів.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 05.07.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 нібито укладено Договір про надання фінансового кредиту № 11564-07/2025 та Договір про надання фінансового кредиту № 11516-07/2025, відповідно до умов яких позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за договорами виконав надавши кредит загалом у сумі ( 7500.00 + 9500.00 грн ) 17 000,00 грн. 
Однак, ОСОБА_1 з жодними пропозиціями про отримання кредитів не зверталася, не підписувала у будь-якій формі жодних договорів, заявок тощо, а також не отримувала жодних кредитних коштів від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП». Спірні електронні Договори було укладено шляхом направлення одноразового ідентифікатора на фінансовий номер телефону НОМЕР_1 , яким вона не користувалася в цей момент в результаті шахрайських дій невстановлених осіб. Кошти за спірним кредитним договором було отримано на банківську картку з номером платіжна картка маска Картки №: НОМЕР_2 - 61xx - xxxx – 0179 АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ», яка була емітована на ім`я невстановленої особи та не має до неї жодного стосунку. Оскільки нею кредитний договір не укладався і не підписувався, та жодних кредитних коштів вона не отримувала, вважає, що коштами заволоділи невідомі особи шахрайським способом. 
За таких підстав, позивач просить:
- визнати недійсним Договір про надання фінансового кредиту № 11564-07/2025 від 05 липня року, укладений між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 ,
- визнати недійсним Договір про надання фінансового кредиту № 11516-07/2025 від 05 липня року, укладений між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 ,
- стягнути з ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 422,40 грн., 1211,20 грн. за подання клопотання про витребування доказів, та 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.
Відповідач ТОВ "Стар файненс груп" надіслав відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки укладення договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача та позивачем було вчинено чітку сукупність дій, спрямовану на отримання позики за допомогою інформаційно-комунікаційної системи. Позивач ознайомився з умовами паспорту кредиту та офертою, після чого проявив намір вступити з товариством в договірні відносини на умовах, визначених самим позивачем. Підписанням Договорів одноразовим ідентифікатором позичальник засвідчив, що погоджується з усіма без виключення умовами договорів. При укладанні договорів позичальник мав обсяг цивільної дієздатності та його волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. Позичальник на момент укладення договорів не заявляв додаткових вимог щодо умов позики та в подальшому прийняв надані товариством грошові кошти.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2026 року зобов`язано посадових осіб ПрАТ "Київстар" (03113 м. Київ, вул. Дегтярівська, 53) надати суду належним чином завірені та інформацію про надання телекомунікаційних послуг за мобільним номером 068 124 14 49 за період з 00 годин 00 хвилин 05.07.2025 року до 00 годин 00 хвилин 09.07.2025 року.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2026 року зобов`язано посадових осіб АТ "Державний ощадний банк України" надати суду належним чином завірені копії матеріалів та інформацію.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.06.2026 року відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Стар файненс груп» укладені договори про надання фінансового кредиту: 
- № 11516-07/2025 від 05.07.2025 на суму 7500,00 грн. Договір про надання фінансового кредиту був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті Товариства: https://starfin.com.ua, 
- № 11564-07/2025 від 05.07.2025 на суму 9500,00 грн. Договір про надання фінансового кредиту був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься https://suncredit.com.ua на офіційному сайті Товариства: https://starfin.com.ua.
Оскільки, укладання договорів здійснюється в електронній формі, ідентифікація та верифікація позивача здійснювалася шляхом отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ: Назва банку Код запиту Дата запиту АТ КБ «ПриватБанк» 7e0d718c-24e8-4f9f-9a75-12ec4f06f29d 23.04.2025 15:23 
Рішення про надання кредиту приймається Товариством на підставі автоматизованої системи аналізу даних заявника відповідно підставі до оцінки кредитоспроможності Клієнта (Позивача), яка здійснюється на наданої Позивачем інформації та отриманої інформації з ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ», відповідно до скорингової оцінки Позивача та чинного законодавства.
Звертаючись у суд з даним позовом, ОСОБА_1 зазначає, що нею кредитний договір не укладався і не підписувався, та жодних кредитних коштів вона не отримувала, вважає, що коштами заволоділи невідомі особи шахрайським способом. 
Відразу, дізнавшись про заволодіння невстановленим особами SIM-карти телефону 068 124 14 49 Бугуцька О.І. звернулась до правоохоронних органів та до ПрАТ "Київстар" щодо обставин блокування номеру телефону НОМЕР_1 . Позивачка звернулась до Українського Бюро Кредитних Історій та отримала текст Кредитного договору №05.07.2025-100002132 (КРЕДИТНОЇ ЛІНІЇ) від 05.07.2025р. 
Зважаючи на вказані обставини, після укладення відповідного договору, адвокат Дігуляр В.В. звернувся до АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» з адвокатським запитом щодо надання інформації для з`ясування обставин перерахування коштів на маска Картки №: 5167 61xx - xxxx – 0179 (в наданих роздруківках договорів кредиту повний номер картки не зазначено, однак, вбачається, що це картка видана АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ»), що нібито видано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_1 .
Також адвокат Дігуляр В.В. звернувся до ПрАТ «КИЇВСТАР» з адвокатським запитом щодо надання інформації для з`ясування обставин блокування за період з 00 годин 00 хвилин 05.07.2025 року до 00 годин 00 хвилин 09.07.2025 року та відновлення сім - карти/мобільного номеру телефону НОМЕР_1 . Відповідь надано не було.
Як видно з виписки з особового рахунку ОСОБА_1 в ПУМБ від 11.03.2025 по картці/рахунку кошти за період з 02.08.2024 до 17.08.2024 від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» не надходили. Інших відкритих рахунків вона не має.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до статті 10 ЦПК України при розгляді справи суд керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що у наданому відповідачем паспорті кредиту не зазначено банківський рахунок позивача, не зазначено номер її банківської карти, як і не зазначено, що позика надається позичальнику готівкою через касу кредитора.
Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу з якого достеменно вбачалося б, що саме ОСОБА_1 через особистий кабінет на вебсайті відповідача подавала заявку на отримання кредиту; підтверджувала умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки; за допомогою засобів зв`язку отримувала одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який нею було використано для підтвердження підписання кредитного договору.
Навпаки, із наявних в матеріалах справи доказів, а саме відповіді вих. №5563/з/КТ від 19.05.2026 р. ПрАТ «Київстар», вбачається, що 05.07.2025 року о 20 год. 10 хв. зафіксовано здійснення самостійного відновлення SIM-карти з номером НОМЕР_4 на іншу SIM-карту з тим самим телефонним номером без залучення фахівців ПрАТ «Київстар» або фахівців спеціалізованих партнерських магазинів «Київстар».
Для відновлення (пере випуску) 05.07.2025 р. SIM-карти з телефонним номером НОМЕР_4 останній факт отримання послуги абонентом цього номеру зафіксовано базовою станцією, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , (зафіксовано отримання вхідного сервісного SMS-повідомлення від KYIVSTAR о 20 год. 03 хв.)
Після самостійного відновлення (пере випуску) 05.07.2025 р. за послугою «Відновлення SIM-карти» SIM-карта з телефонним номером НОМЕР_4 фіксувалась базовою станцією, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (зафіксовано отримання вхідного сервісного SMS-повідомлення від KYIVSTAR о 20 год. 10 хв.)
Таким чином, відсутні належні та допустимі докази того, що оспорювані правочини укладено саме відповідачем, а не будь-якою іншою особою. Відсутнє волевиявлення та внутрішня воля позивача на їх укладення, а також оспорювані договори не відповідають вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.
Суд зауважує, що на позивача не може бути покладена цивільна-правова відповідальність за дії, які вона не здійснювала.
Доводи відповідача про те, що в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують здійснення товариством перерахування кредитних коштів на банківську картку позивача та успішність проведених операцій, суд відхиляє, оскільки наявні у справі доказами підтверджується факт, що позивач особисто не здійснювала дій щодо укладення кредитного договору та отримання коштів. 
На підставі ст. 141 ЦПК УКраїни стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. та 1 211,20 грн. за подання клопотання про витребування доказів.
Також підлягають задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані письмові докази, зокрема договір про надання правової допомоги від 28.08.2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2194 від 27.04.2012 р., орндер від 26.11.2025 року.
Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар файненс груп" про визнання недійсними кредитних договорів - задовольнити.
Визнати недійсним Договір про надання фінансового кредиту № 11564-07/2025 від 05 липня року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 .
Визнати недійсним Договір про надання фінансового кредиту № 11516-07/2025 від 05 липня року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (03150 м. Київ, вул. Фізкультури, 30-В, ЄДРПОУ 44022416) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 3 633,60 грн. та 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя