КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2026 року м. Київ №320/57502/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в електронній формі у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, у якому просить суд:
- визнати неправомірними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області у відмові в прийнятті документів у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання особою без громадянства;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області прийняти та розглянути заяву та документи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання її особою без громадянства з урахуванням Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 317 від 24.03.2021 р. та з урахуванням висновків суду. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є недокументованою особою та не перебуває у громадянстві будь-якої держави. При зверненні до відповідача з відповідним пакетом документів для визнання його особою без громадянства, позивачу було усно відмовлено в їх прийнятті. У відповідь на подану позивачем письмову скаргу з вимогою надати вказану відмову в письмовій формі, відповідач повідомив, що відмова викликана необхідністю умов воєнного стану та інтересами національної безпеки. Вважаючи дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права, позивач звернувся за їх захистом до суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.
10.01.2025 через підсистему "Електронний суд" відповідач надав відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Заперечуючи проти вимог, відповідач зазначив, що позивач не звертався із заявою встановленої форми про визнання його особою без громадянства, а відтак протиправні дії відповідача, у даному випадку, відсутні. 
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Шаумян, Ечміадзінський район, Вірменська РСР, що підтверджується свідоцтвом про народження з перекладом на українську мову.
Як зазначено в позовній заяві позивачем, у період з 1994 по 1996 роки він проживав з батьками в Російській Федерації. У 1996 році переїхав разом з батьками в Україну, а саме в місто Боярка, Фастівського району, Київської області.
З 1997 по 2005 роки навчався в Боярській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №5, що підтверджується довідкою зі школи від 11.03.2024 №47. 
В 2023 році ОСОБА_1 звернувся до Консульського відділу посольства Вірменії в Україні з заявою про перевірку належності до громадянства Вірменії.
За результатами розгляду звернення позивач отримав довідку в Консульському відділі Посольства Вірменії в Україні К/042-23 від 01.03.2024, яка свідчить про відсутність інформації щодо громадянства Вірменії та про те, що паспортом громадянина Вірменії він ніколи не документувався.
Позивач зазначає, що 18 квітня 2024 року звернувся до ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області з документами, щоб подати їх для визнання його особою без громадянства. На підтвердження зазначеного статусу позивачем було надано пакет документів, зокрема: автобіографію; свідоцтво про своє народження з перекладом на українську мову; довідку з Боярського академічного ліцею “Престиж” ЗОШ №5 від 11.03.2024 №47; довідку з Консульського відділу Посольства Вірменії К/042-23 від 01.03.2024; копію тимчасової посвідки на постійне проживання батька; копію свідоцтва про смерть батька.
Однак, працівники ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повернули документи позивачу, усно повідомивши про відмову в їх прийнятті без надання жодних пояснень та письмового обґрунтування такої відмови.
Як убачається з позовної заяви, 18 квітня 2024 року позивач залишив скаргу на гарячу лінію ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області у зв`язку з відмовою у прийнятті документів та 07 травня 2024 року подав письмову скаргу до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з проханням надати письмову вмотивовану відмову у прийнятті документів 18 квітня 2024 р. 
Листом від 15 травня 2024 року № Ш-745/6/8010-24/8010.6.5/1342-24 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надано відповідь на скарги позивача від 18.04.2024 та від 07.05.2024, в якій зазначено, що відмова у прийнятті заяви про визнання особою без громадянства викликана умовами воєнного стану та інтересами національної безпеки.
Вважаючи дії відповідача щодо відмови у прийнятті документів неправомірними та такими, що порушують його право на доступ до процедури визнання особою без громадянства, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI).
У відповідності до п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону №3773-VI, особа без громадянства - особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.
Відповідно до ч. ч. 22 та 23 ст. 4 Закону №3773-VI особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, має право звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про визнання особою без громадянства, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.
Відповідно до ст. 6-1 Закону №3773-VI заява про визнання особою без громадянства подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, повнолітньою дієздатною особою.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом шести місяців з дня подання заяви про визнання особою без громадянства на підставі всієї наявної інформації і документів приймає рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства. Строк розгляду такої заяви може бути подовжений уповноваженою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, до 12 місяців.
Протягом строку розгляду заяви про визнання особою без громадянства особа вважається такою, яка тимчасово перебуває на території України на законних підставах. Для підтвердження цього особі видається довідка встановленого зразка про звернення за визнанням особою без громадянства.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, приймає рішення про відмову у визнанні особою без громадянства зокрема у разі, якщо: особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу.
Після прийняття рішення про відмову у визнанні особою без громадянства протягом трьох робочих днів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, направляє особі, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, або її законному представнику повідомлення про це із зазначенням підстави відмови відповідно до цього Закону та роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.
Рішення про відмову у визнанні особою без громадянства може бути оскаржено особою, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, або її законним представником до адміністративного суду протягом 20 робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову у визнанні особою без громадянства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2021 №317 затверджено Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства (далі - Порядок №317, у редакції, чинній на дату звернення позивача із заявою про визнання його особою без громадянства).
Відповідно до п. 4 Порядку № 317, заява про визнання особою без громадянства та додані до неї документи подаються заявником або його законним представником особисто територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС за місцем проживання особи. 
Пунктом 13 Порядку № 317 передбачено, що у разі виявлення під час приймання документів факту належності заявника до громадянства України або до громадянства іншої держави або виявлення факту, що особа визнана особою без громадянства іншою державою та має документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що посвідчує особу без громадянства, та не подає офіційні документи, які свідчать про припинення таких статусів, а також у разі відмови особи, яка не має документів, визначених пунктом 20 цього Порядку, від надання письмової згоди на проведення опитування родичів, сусідів або інших осіб (не менше трьох), які можуть підтвердити факти, викладені в заяві про визнання особою без громадянства, або у разі відмови особи від надання своїх біометричних даних, параметрів територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС інформує заявника або його законного представника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника або його законного представника відмова надається у письмовій формі. При цьому за особою залишається право повторного звернення у разі усунення зазначених обставин.
Згідно з пунктом 15, 16 Порядку № 317, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС з використанням кваліфікованого електронного підпису та із застосуванням засобів відомчої інформаційної системи ДМС формує заяву про визнання особою без громадянства (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація зазначеної заяви здійснюється із застосуванням засобів відомчої інформаційної системи ДМС під час її формування.
Після формування заяви про визнання особою без громадянства працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС друкує її та надає особі для перевірки правильності внесених до заяви відомостей.
Відповідно до п. 17 Порядку № 317, після перевірки заяви про визнання особою без громадянства особа власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви відомостей про себе. 
Згідно з пунктом 18 Порядку № 317, після перевірки особою правильності внесених до заяви про визнання особою без громадянства відомостей про себе заява перевіряється та підписується (із зазначенням дати, прізвища та ініціалів) працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який прийняв документи та сформував заяву/допоміг у складенні заяви, та перекладачем (у разі, коли він залучався), законним представником.
Після прийняття до розгляду заяви про визнання особою без громадянства та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, та проводить перевірку поданих нею документів пункт 24 Порядку №317.
Згідно з пунктом 25 Порядку №317 у ході перевірки поданих документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС формує матеріали справи у паперовій формі, перевіряє справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у межах своїх повноважень з`ясовує питання щодо наявності чи відсутності підстав для прийняття рішення про визнання особою без громадянства.
Відповідно до п.34 Порядку №317, рішення про визнання особою без громадянства приймається уповноваженою особою ДМС за результатами ідентифікації та/або встановлення особи, перевірки поданих нею документів та відсутності підстав для відмови у визнанні особою без громадянства, на підставі обґрунтованого висновку, складеного працівником структурного підрозділу ДМС.
Відповідно до п. 35 Порядку №317 рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства оформляється за формою згідно з додатком 1 засобами відомчої інформаційної системи ДМС, підписується кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи ДМС, при цьому рішення у паперовій формі підписується уповноваженою особою ДМС, скріплюється печаткою ДМС та долучається до матеріалів справи про визнання особою без громадянства.
Рішення про відмову у визнанні особою без громадянства після підписання уповноваженою особою ДМС сканується працівником структурного підрозділу ДМС із застосуванням засобів відомчої інформаційної системи ДМС до заяви про визнання особою без громадянства та надсилається особі з урахуванням вимог пункту 45 цього Порядку.
Вичерпний перелік підстав для відмови у визнанні особою без громадянства наведені у пункті 44 Порядку №317.
Так, за приписами п. 44 Порядку №317 передбачено, що уповноваженою особою ДМС приймається рішення про відмову у визнанні особою без громадянства у разі, коли:
1) особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави;
2) особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу;
3) особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства, як це визначено міжнародними актами, розробленими з метою недопущення таких злочинів, або скоїла тяжкий злочин неполітичного характеру поза межами держави проживання до того, як вона була допущена у цю державу, або є винною у вчиненні діянь, що суперечать цілям і принципам ООН.
Після прийняття рішення про відмову у визнанні особою без громадянства протягом трьох робочих днів структурний підрозділ ДМС надсилає його особі, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, або її законному представнику із повідомленням про підстави відмови відповідно до Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та роз`ясненням порядку оскарження такого рішення, а також про право заявника на безоплатну правничу допомогу під час процедури оскарження рішення про відмову у визнанні особою без громадянства пункт 45 Порядку №317.
Отже, з аналізу наведених норм законодавства слідує, що право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.
Приписами Закону № 3773-VI та Порядку № 317 чітко розмежовано стадії прийняття заяви про визнання особою без громадянства та стадію безпосереднього розгляду такої заяви по суті.
Так, механізм правового регулювання вказаної процедури передбачає, що уповноважений працівник територіального органу міграційної служби під час особистого звернення заявника здійснює первинне фіксування поданих документів, відбирає біометричні дані та, у разі виявлення визначених п.13 Порядку № 317 недоліків (зокрема, за наявності факту належності до громадянства іншої держави, який підтверджується дійсними офіційними документами, що свідчать про такий статус), наділений виключним повноваженням прийняти рішення про залишення заяви без руху з наданням можливості усунути такі недоліки.
Водночас системний аналіз положень ст.6-1 Закону № 3773-VI та п.40-43 Порядку № 317 свідчить, що за умови відсутності підстав для залишення заяви без руху, уповноважена особа відповідача зобов`язана прийняти заяву та додані до неї документи, і саме в день такого приймання вперше оформити та видати заявнику довідку про звернення за визнанням особою без громадянства встановленого зразка, яка підтверджує законність її тимчасового перебування на території України протягом усього строку розгляду справи.
Разом з тим, норми Порядку № 317 не наділяють відповідача правовою підставою для відмови у прийнятті документів та реєстрації заяви на стадії її подання. 
За наслідком розгляду заяви приймається рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства. При цьому, законодавець визначив вичерпний перелік підстав для відмови у визнанні особою без громадянства.
При вирішенні даної справи, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини зазначає про принцип “належного урядування”, яке не повинно перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх.
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи N R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
В межах цієї справи та спірних правовідносин, з огляду на предмет правового регулювання для відповідача, як суб`єкта владних повноважень, суд зазначає, що законодавством не передбачено відповідачу простору для довільних дій. Як суб`єкт владних повноважень, він мав обрати один із двох чітких варіантів: прийняти документи для формування заяви про визнання особою без громадянства або ж письмово відмовити у їх прийнятті на підставі пункту 13 Порядку № 317. Як наслідок, розгляд справи мав завершитися ухваленням одного з двох рішень: про визнання особи без громадянства або про відмову у такому визнанні.
Аналогічний правовий висновок викладено Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 01 травня 2024 року по справі № 160/28445/23.
За таких обставин, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови у прийнятті документів на первинній стадії є очевидним порушенням принципу належного урядування та належної правової процедури. Замість виконання свого прямого обов`язку — прийняття заяви та подальшого збирання доказів (шляхом направлення запитів, опитування свідків та взаємодії з іншими органами влади), відповідач у непередбачений законом спосіб позбавив позивача можливості реалізувати його право на доступ до процедури визнання особою без громадянства.
Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями частини першої статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору на суму 1 211,20 грн, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області щодо відмови у прийнятті документів ОСОБА_1 про визнання особою без громадянства.
Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області прийняти документи для формування заяви ОСОБА_1 про визнання його особою без громадянства з урахуванням Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 317 від 24.03.2021 р. та з урахуванням висновків суду. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (код ЄДРПОУ – 42552598, вул. Березняківська, 4-А, м. Київ, 02152) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 1 211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.