ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 р. 	Справа № 520/28537/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 17.03.26 у справі № 520/28537/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області № 963430180850 від 15.04.2025 року, яким відмовлено в перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області), викладену у відповіді від 09.05.2025 за вихідним №12890-12203/Л-03/8-2000/25 про відмову в перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувавши до страхового стажу під час обчислення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до абз.10 ч.3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV період роботи з 14.01.2013 по 30.06.2017 та зарахувавши до страхового стажу під час обчислення пенсії у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ період роботи з 18.11.2019 по 31.01.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість з виплати пенсії, що виникла з 08.04.2025.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі № 520/28537/25 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області № 963430180850 від 15.04.2025 року, яким відмовлено в перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву від 08 квітня 2025 року про здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до пільгового стажу роботи по Списку № 1 період з 14.01.2013 по 30.06.2017 з урахуванням додаткових років за кожен повний рік роботи по Списку № 1 (згідно абз.10 ч.3 ст. 24 Закону України № 1058 та період роботи з 18.11.2019 по 31.01.2025 у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням висновків суду у цій справі
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що за принципом екстериторіальності документи позивача розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та відповідно за результатами розгляду поданих документів прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії 963430180850 від 15.04.2025.
Згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 з 14.01.2013 по 30.06.2017 позивач працювала на посаді сестри медичної анестезиста відділення інтервенційної радіології на 0,75 ставки та 0,25 ставки сестри медичної - операційної відділення інтервенційної радіології на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника. Вказує, що в той час, як у довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 03/7028 від 26.12.2017 вказано пільговий стаж за період з 07.08.2006 по теперішній час (станом на грудень 2017) лише на посаді сестри медичної - операційної відділення інтервенційної радіології.
Звертає увагу суду, що оскільки на посаді сестри медичної операційної відділення інтервенційної радіології позивач працювала на 0,75 ставки (що не є повним робочим днем за основним місцем роботи згідно з штатного розкладу) зарахувати період з 14.01.2013 по 30.06.2017, як пільговий стаж неможливо. Зазначає, що пенсію обчислено та перераховано з додержанням вимог чинного законодавства. Отже, вимога зарахувати до страхового стажу під час обчислення пенсії період роботи з 18.11.2019 по 31.01.2025 у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону № 1788 є безпідставна. Вказує, що Верховний Суд у ряді судових рішень неодноразово вказував на те, що суди не вправі підміняти собою органи державної влади з питань їх компетенції. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
При цьому у випадку коли суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
08 квітня 2025 року позивач через вебпортал звернулась до ПФУ із заявою про призначення пенсії (допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами), просила зарахувати до пільгового стажу роботи по Списку № 1 період роботи ОСОБА_1 з 14.01.2013 по 30.06.2017 з урахуванням додаткових років за кожен повний рік роботи по Списку № 1 (згідно абз.10 ч.3 ст. 24 Закону України № 1058 та період роботи з 18.11.2019 по 31.01.2025 у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.
За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №963430180850 від 15.04.2025 відмовлено у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , оскільки дані документи були долучені та враховані 12.10.2018 при перерахунку пенсії - перехід з виду на вид.
Листом від 09.05.2025 № 12890-12203/Л-03/8-2000/25 ГУ ПФУ в Харківській області повідомило позивачу про зарахування спірного трудового стажу в одинарному розмірі і відсутність, на думку відповідача, підстав для його зарахування на пільгових умовах.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності прийнятого рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області № 963430180850 від 15.04.2025.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до преамбули Закону №1058-IV цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону №1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацами 1, 3 частини 4 статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
До набрання чинності Законом №1058 умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон №1788.
Відповідно до пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання визначає, що положення Закону №1788-ХІІ в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ (у редакції, чинній станом на час призначення позивачу пенсії - 27.11.2006) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного Фонду України від 29.12.2005 № 625/15-05/039-6 №10.01.09/2606 №16918/02-20 заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Таким чином порівняльний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що Закон України №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування статті 60 Закону України №1788-XIІ при обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону №1788-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2205-VIII від 14.11.2017) є чинною на теперішній час та саме норма цього Закону є спеціальною під час вирішення питання про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною судом касаційної інстанції у постановах від 11.12.2018 у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі №485/103/17, від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 27.04.2023 у справі № 160/14078/22.
Відповідно до статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами пунктів 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відтак за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У ході судового розгляду судом установлено, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 позивач працювала у Комунальному закладі охорони здоров`я Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня – центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»:
- 14.01.2013 переведена на посаду сестри медичної - анестезиста відділення інтенсивної радіологічної на 0,75 ставки;
- 01.07.2017 переведена на посаду сестри медичної - анестезиста відділення інтенсивної радіологічної на одну ставку;
- з 26.07.2016 переведена тимчасово на посаду сестри медичної - анестезиста відділення інтенсивної радіологічної на одну ставку (0,75 ставки сестри медичної - анестезиста та (вакантна ставка) +0,25 ставки сестри медичної операційної відділення інтенсивної радіології на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника). 
З 18.11.2019 позивача прийнято на роботу до Військової частини НОМЕР_3 на посаду медичної сестри-анестезиста кабінету гіпербаричної оксигенації клініки анестезіології, реанімації, інтенсивної терапії та детоксикації. 
Оцінюючи наведені обставини, суд виходить з того, що відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи у подвійному розмірі зараховується, зокрема, робота у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я. 
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що робота позивача на посаді медичної сестри – анестезиста у клініці анестезіології, реанімації, інтенсивної терапії та детоксикації за своїм характером відповідає роботі у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а відтак підлягає зарахуванню до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ. 
Щодо періоду роботи позивача з 14.01.2013 по 30.06.2017 суд зазначає таке. 
Підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду до пільгового стажу за Списком №1 відповідач визначив те, що позивач працювала на умовах неповного робочого часу (0,75 ставки). 
Водночас судом установлено, що у зазначений період позивач фактично виконувала роботу на умовах суміщення посад: 0,75 ставки сестри медичної – анестезиста та 0,25 ставки сестри медичної – операційної, що у сукупності становило повний робочий день. 
Отже, суд виходить з того, що визначальним критерієм для зарахування періоду роботи до пільгового стажу за Списком №1 є не формальний розмір ставки за окремою посадою, а фактична зайнятість працівника повний робочий день у шкідливих і важких умовах праці. За таких обставин, за наявності підтвердження виконання позивачем відповідних робіт протягом повного робочого часу, відмова у зарахуванні спірного періоду до пільгового стажу є необґрунтованою. 
Також суд ураховує, що відповідно до абзацу 10 частини 3 статті 24 Закону №1058-IV, за кожний повний рік роботи за Списком №1 до страхового стажу додатково зараховується один рік, що підлягає застосуванню у разі підтвердження такого стажу.
Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач у спірний період фактично була зайнята повний робочий день у шкідливих умовах праці, оскільки виконувала обов`язки за суміщенням посад у межах однієї установи, що в сукупності становило повну зайнятість. Формальне визначення розміру ставки за окремою посадою не може бути підставою для відмови у зарахуванні пільгового стажу.
Колегія суддів зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Водночас колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області № 963430180850 від 15.04.2025 року, яким відмовлено в перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву від 08 квітня 2025 року про здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до пільгового стажу роботи по Списку № 1 період з 14.01.2013 по 30.06.2017 з урахуванням додаткових років за кожен повний рік роботи по Списку № 1 (згідно з абз.10 ч.3 ст. 24 Закону України № 1058 та період роботи з 18.11.2019 по 31.01.2025 у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Доводи апеляційної скарги з зазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду відповідача з правовою оцінкою обставин справи, установлених у процесі її розгляду.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі № 520/28537/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц