Справа № 951/124/26
Провадження № 2/211/3713/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Сарат Н.О.
за участю секретаря судового засідання - Зоріної С.М.
розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності, -
ВСТАНОВИВ:
14.02.2026 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності, а саме: визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) народилася в селі Криве Козівського району Тернопільскої області ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до договору дарування, який укладений 18 листопада 1992 року з дарувальником ОСОБА_2 , прийняла в дарунок житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в якому була зареєстрована з 08.09.2000 року та проживала, що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий Ясинуватським РВ УМВС України в Донецькій області 09.06.1998 р.
05 листопада 1996 року ОСОБА_1 приватизувала земельну ділянку розміром 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що підтверджується Державним Актом на правоприватної власності на землю, виданий Ясинуватською районною радою народних депутатів та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 127 від 05.11.1996 року. З початком повномасштабного вторгнення ОСОБА_1 змушена евакуювуватися через бойові дії, переїхала та проживає в АДРЕСА_2 , що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.04.2022 року № 6108-7001029713.
В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Козівської селищної ради Тернопільскої області з заявою про реєстрацію права власності на належний їй житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням № 77299765 від 17.02.2025 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Козівської селищної ради Тернопільської області Гром`як Світлани Петрівни «Про відмову в проведенні реєстраційних дій», за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про реєстрацію права власності на належний їй житловий будинок, відмовлено у проведенні реєстраційних дій. 
Підставою для відмови стала відповідь Очеретинської селищної військової адміністрації щодо інформації про реєстрацію права власності БТІ м. Донецька у м. Ясинувата та Ясинуватському районі, оскільки з 2014 року по теперішній час філія знаходиться на тимчасово окупованій території у місті Ясинувата Донецької області, відтак архівні справи на паперових носіях на об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1 право власності на який набуто до 2013 року не є можливим.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” від 01.07.2004 року № 1952-IV (далі — Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі — державна реєстрація прав) — офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону, запроваджена в Україні з 01.01.2013. До цього часу державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках, проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ.
При цьому Закон про державну реєстрацію не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах або на паперових носіях.
Тобто до 2013 року державна реєстрація таких об`єктів нерухомого майна вже проводилася, але реєстр був паперовий і зберігався в архіві відповідного БТІ. 
Після 2013 року при проведенні будь-яких операцій з такою нерухомістю (купівля-продаж, дарування, спадкування та ін.) потрібно, щоб записи про право власності були спочатку перенесені в Реєстр, який існує в електронному вигляді. При цьому державний реєстратор при перенесенні даних в Реєстр має перевірити факт державної реєстрації права власності за наданими документами тим чи іншим органом БТІ.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації. Відсутність такої інформації є підставою для відмови у реєстрації. 
В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями. 
Відповідно до ст. 11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України.
За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.
За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України. 
В результаті, єдиним способом підтвердити право власності на таке майно наразі є визнання права власності в судовому порядку. Державна реєстрація в цьому випадку здійснюється на підставі рішення суду. Інший порядок реєстрації права власності Законом не передбачено. Положення статті 11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" застосовується до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями. 
Відмова у реєстрації права власності порушує права ОСОБА_1 в частині розпорядження майном, зокрема: неможливість продати, подарувати, обміняти майно тощо; неможливість внести дані про реєстрацію в Державний реєстр прав, тобто право власності по факту не підтверджене за його власником; неможливість одержання компенсації в рамках єВідновлення — оскільки для її отримання необхідно спочатку внести інформацію про майно в Реєстр.
Ухвалою суду від 25.03.2026 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій просить цивільну справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить ухвалити рішення на розсуд суду за наявними у справі матеріалами, заперечень не має.
Оскільки сторони не з`явились у судове засідання, то відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) народилася в селі Криве Козівського району Тернопільскої області ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до договору дарування, який укладений 18 листопада 1992 року з дарувальником ОСОБА_2 , прийняла в дарунок житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в якому була зареєстрована з 08.09.2000 року та проживала, що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий Ясинуватським РВ УМВС України в Донецькій області 09.06.1998 р.
05 листопада 1996 року ОСОБА_1 приватизувала земельну ділянку розміром 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що підтверджується Державним Актом на правоприватної власності на землю, виданий Ясинуватською районною радою народних депутатів та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 127 від 05.11.1996 року. З початком повномасштабного вторгнення ОСОБА_1 змушена евакуювуватися через бойові дії, переїхала та проживає в АДРЕСА_2 , що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.04.2022 року № 6108-7001029713.
В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Козівської селищної ради Тернопільскої області з заявою про реєстрацію права власності на належний їй житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням № 77299765 від 17.02.2025 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Козівської селищної ради Тернопільської області Гром`як Світлани Петрівни «Про відмову в проведенні реєстраційних дій», за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про реєстрацію права власності на належний їй житловий будинок, відмовлено у проведенні реєстраційних дій. 
Підставою для відмови стала відповідь Очеретинської селищної військової адміністрації щодо інформації про реєстрацію права власності БТІ м. Донецька у м. Ясинувата та Ясинуватському районі, оскільки з 2014 року по теперішній час філія знаходиться на тимчасово окупованій території у місті Ясинувата Донецької області, відтак архівні справи на паперових носіях на об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1 право власності на який набуто до 2013 року не є можливим.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” від 01.07.2004 року № 1952-IV (далі — Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі — державна реєстрація прав) — офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону, запроваджена в Україні з 01.01.2013. До цього часу державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках, проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ.
При цьому Закон про державну реєстрацію не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах або на паперових носіях.
Тобто до 2013 року державна реєстрація таких об`єктів нерухомого майна вже проводилася, але реєстр був паперовий і зберігався в архіві відповідного БТІ. 
Після 2013 року при проведенні будь-яких операцій з такою нерухомістю (купівля-продаж, дарування, спадкування та ін.) потрібно, щоб записи про право власності були спочатку перенесені в Реєстр, який існує в електронному вигляді. При цьому державний реєстратор при перенесенні даних в Реєстр має перевірити факт державної реєстрації права власності за наданими документами тим чи іншим органом БТІ.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації. Відсутність такої інформації є підставою для відмови у реєстрації. 
В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями. 
Відповідно до ст. 11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України.
За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.
За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України. 
В результаті, єдиним способом підтвердити право власності на таке майно наразі є визнання права власності в судовому порядку. Державна реєстрація в цьому випадку здійснюється на підставі рішення суду. Інший порядок реєстрації права власності Законом не передбачено. Положення статті 11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" застосовується до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями. 
Відмова у реєстрації права власності порушує права ОСОБА_1 в частині розпорядження майном, зокрема: неможливість продати, подарувати, обміняти майно тощо; неможливість внести дані про реєстрацію в Державний реєстр прав, тобто право власності по факту не підтверджене за його власником; неможливість одержання компенсації в рамках єВідновлення — оскільки для її отримання необхідно спочатку внести інформацію про майно в Реєстр.
Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Позивач вимушена звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій.
В подальшому з 2002 року по 1 січня 2013 року державна реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснювалася відповідними бюро технічної інвентаризації згідно з нормами Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 р. Був прийнятий Цивільний кодекс України, який введений в дію з 01.01.2004 р. та яким було змінено підхід до визначення моменту виникнення права власності на нерухоме майно.
Отже, виникла та існує ситуація, за якої позивач має право власності на будинок, що підтверджується оригіналами документів на паперових носіях, однак вона не має змоги належним чином та повноцінно здійснювати правомочності власника, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на вищезазначений об`єкт нерухомого майна у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Ясинувата Донецької області) на теперішній час неможливо.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першоїстатті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 (у редакції станом на час розгляду справи), с-ще Очеретине, що відноситься до Очеретинської селищної територіальної громади, віднесено до тимчасово окупованої території України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1ст. 328 ЦК України).
У постанові від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою уже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
До 2013 року реєстрація права власності проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі N. 6 1622цс15. Тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.
Отже, стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Позивач у цій позовній заяві про визнання права власності є особою, яка вже є власником майна.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено право власності на будинок, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на будинок у БТІ з тимчасово окупованої території на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вимоги про стягнення судових витрат з відповідача позивачем не заявлено.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 200, 206, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 14.05.2026 року.
Суддя:	  	Н. О. Сарат