Справа № 638/3898/26
Провадження № 2-о/638/169/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року  Шевченківський районний суд міста Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.
за участю секретаря: Кирилішиної М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Борівська селищна військова адміністрація про встановлення акту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-
ВСТАНОВИВ:

27.02.2026 року засобами поштового зв`язку до Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Борівська селищна військова адміністрація про встановлення акту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, згідно прохальної частини якої просить суд: визнати факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 . Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявник зі спадкодавцем ОСОБА_2 постійно проживала разом на час відкриття спадщини, при реалізації свого права на спадщину отримала у нотаріуса відмову, що зумовило звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого прийняття спадщини на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 09.03.2026 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, в прохальній частині заяви просить провести розгляд справи без виклику заявника.
Представник заінтересованої особи – Борівської селищної військової адміністрації в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.
Суд, дослідивши доводи представника заявника та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 11.12.1992 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є: батько - ОСОБА_4 , мати – ОСОБА_5 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 09.04.1976 року, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є: батько – ОСОБА_6 , мати – ОСОБА_5 .
Прізвище заявника було змінено з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », у зв`язку із укладенням шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 03.03.2005 року.
Прізвище заявника було змінено з « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_10 », у зв`язку із укладенням шлюбу, що підтверджується свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 26.09.2014 року.

Тобто, із вказаних документів прослідковується, що заявник ОСОБА_11 та ОСОБА_2 є рідними сестрою та братом.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.12.2002 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_12 та членам його сім`ї – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у рівних долях.
ОСОБА_2 (брат заявника) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.
Також смерть ОСОБА_2 підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № НОМЕР_6 , виданого 07.10.2005 року. 
Заявник ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Стрельцової О.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .
Постановою приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Стрельцової О.О. від 29.01.2026 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 не можливо, оскільки пропущено строк для прийняття спадщини.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до положень статті 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).
Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.
Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Згідно з частиною 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина 1 статті 1269 ЦК України).
Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно дост.89 ЦПК України суд оцінює докази засвоїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Заявником надані письмові докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_2 дійсно проживали за однією адресою, а саме із копії паспорту ОСОБА_2 та лікарського свідоцтва про смерть встановлено, що останній проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Також вказана адреса зазначена і в витягу з Реєстру територіальної громади №2026/001477222, з якого вбачається, що місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .
Встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є необхідним для реалізації її права на оформлення спадкового майна у встановленому законом порядку, оскільки такий факт породжує юридичні наслідки, а чинним законодавством не передбачено іншого способу підтвердження постійного проживання зі спадкодавцем.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину.
Керуючись ст. ст. 12,13,81,247, 258,259, 263-265, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Борівська селищна військова адміністрація про встановлення акту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини – задовольнити.
Визнати факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: