ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2026 року	м. Ужгород	№ 640/23301/19 	

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (відповідач 1), Головного управління Національної гвардії України (відповідач 2), яким просить суд:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги компенсаційних сум № 97 від 02 серпня 2019 року, в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності II-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
02 грудня 2019 року Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було відкрито спрощене позовне провадження в даній справі.
Законом України від 13.12.2022 р. № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано вказаний адміністративний суд. Так, відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
Окружний адміністративний суд міста Києва супровідним листом «Про скерування за належністю справи» на виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2825-ІХ надіслав адміністративну справу № 640/23301/19 до Київського окружного адміністративного суду.
У подальшому Київський окружний адміністративний суд на виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 р. № 399, передав судові справи Закарпатському окружному адміністративному суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 березня 2025 року справа була передана для розгляду судді Микуляк П.П. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 р. було прийнято дану справу до розгляду та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що право на одноразову грошову допомогу у нього виникло після встановлення йому ІІ групи інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується відповідною довідкою. 
Натомість, відповідачем відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки обов`язок такого призначення покладений на інший орган державної влади, так як позивача звільнено 04.01.2000 р. з Національної гвардії.
Позивач не погоджується з вказаним рішенням та вважає його протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити з огляду на те, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Національної гвардії України та зазначив, що відповідно до п. 17 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975, особам звільненим з військової служби виплати одноразова грошова допомога виплачується органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Відповідно до Положення про головний орган військового управління національної гвардії України, затвердженого указом Президента України від 28.03.2014 р. № 346/2014, Головним органом військового управління Національної гвардії України є Головне управління Національної гвардії України.
Представник відповідача 2 вважає, що Міністерство оборони України не може здійснювати виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які проходили військову службу в Національній гвардії України та були розраховані при звільненні з Національної гвардії України, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представником відповідача 2 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, виникає із встановленням особі інвалідності, а не з моментом її звільнення з військової служби.
Представник відповідача 2 наголошує, що у Головного управління Національної гвардії України відсутні повноваження призначати та виплачувати позивачу одноразову грошову допомогу, так, як погашення існуючої заборгованості перед особовим складом Національної гвардії здійснює, зокрема, Міністерство оборони України - щодо з`єднань, закладів і установ, переданих до складу Збройних Сил.
Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах з 12 липня 1967 року по 04 січня 2000 року та є пенсіонером Міністерства оборони України та ветераном Збройних Сил.
Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.04.2019 р. № BC3/1215 та довідки Центрального архіву Міністерства оборони СРСР ОСОБА_1 в період з 21 серпня 1968 року по 21 листопада 1968 року приймав участь в наданні інтернаціональної допомоги на території Чехословаччини.
Наказом командувача Національної гвардії України від 31 грудня 1999 року № 216 ОСОБА_1 був звільнений у відставку з НОМЕР_2 Київської окремої бригади гвардії за станом здоров`я з направленнями на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 та наказом від 04 січня 2000 року командира військової частини НОМЕР_3 виключений зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 18 червня 2019 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 11 червня 2019 року у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. Даний факт також підтверджується витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 03.05.2019 р. № 1146.
02 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до вищезазначеного закону та постанови Кабінету Міністрів України, надавши необхідні документи.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02.08.2019 р. № 97, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги старшому прапорщику у відставці ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), якого 31.12.1999 р. звільнено з Національної гвардії України та 11.06.2019 р. під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія АВ № 0081204 від 11.06.2019 р.).
Зазначено, що Міністерство оборони України не здійснювало розрахунок під час звільнення позивача з Національної гвардії України. Витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Національній гвардії України мають здійснюватися Міністерством внутрішніх справ України.
Позивач вважаючи рішення Міністерства оборони України про відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене пунктом 6 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02.08.2019 р. № 97 протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 41 Закону України від № 25.03.1992 р. № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) встановлює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Згідно з абзацам 4, 5 частини 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Положеннями п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Наведені норми законодавства України свідчать про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби не залежно від часу встановлення інвалідності.
Згідно з частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 (далі Порядок № 975).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Отже, одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою лише тим особам, які за цим Законом мають право на її отримання.
При цьому, суд звертає увагу, що на час подання позивачем заяви щодо виплати одноразової грошової допомоги механізм розгляду такої заяви визначався Порядком № 975.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги (пункт 19 Порядку № 975).
Під час дослідження матеріалів справи відповідачем 1 про відсутність необхідних документів у позивача не зазначається.
Суд зауважує, що відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно наданих матеріалів, зокрема, копії витягу з протоколу № 1146 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 03.05.2019 р., вбачається, що захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Згідно з пунктами 4 та 5 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Пунктом 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 (із змінами, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України № 335 від 18.05.2017 р.; № 855 від 15.11.2017 р.), передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (частина 6 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом (частина перша статті 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.
Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Судом встановлено, що позивач проходив службу у Збройних Силах, а саме у складі НОМЕР_2 окремої бригади Національної гвардії України (військової частини НОМЕР_4 ). Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 04.01.2000 р. виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 Міністерства оборони України від 21.10.2019 р. № 3685 ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_4 ) відповідно до Акту передачі від 05.01.2000 р. розформована та на її базі була створена військова частина НОМЕР_5 , яка увійшла до складу Збройних Сил України.
Згідно з архівною довідкою від 23.10.2019 р. № 1258, відповідно до «акту про передачу з`єднань, військових частин та підрозділів Національної гвардії України до складу збройних сил України» від 03.02.2000 р. НОМЕР_2 окрема бригада Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) передана в підпорядкування Сухопутних військ України Збройних Сил України».
Оскільки військова частина НОМЕР_1 , у якій проходив службу позивач, не була передана в 2000 році до складу внутрішніх військ, а була передана до складу Міністерства оборони (Указ Президента України «Про передачу підрозділів Національної гвардії України до складу військових формувань» від 17.12.1999 р. № 1586/99), відтак саме Міністерство оборони України в даних правовідносинах має зобов`язання щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах, зокрема, від 26.09.2018 р. у справі № 760/9113/17, від 18.10.2018 р. у справі № 820/3353/16), від 02.11.2018 р. у справі № 825/1558/18, від 24.04.2019 р. у справі № 754/5986/16-а.
Водночас, щодо доводів відповідача щодо того, що у даному випадку органом, уповноваженим приймати рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги є Головне управління Національної гвардії України суд зазначає про їх необґрунтованість, оскільки твердження відповідача, що позивач не зараховувався до Збройних сил України, не переміщувався та військової служби в Збройних силах України не проходив спростовуються наданими суду матеріалами справи.
Відтак, за наведених обставин, суд приходить до переконання, що відповідач 1, відмовляючи в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги прийшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для здійснення такої виплати, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги № 97 від 02 серпня 2019 року, в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги підлягають задоволенню.
Суд також зазначає, що статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.
Що стосується вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності II-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, суд зазначає наступне.
З практики Європейського суду витікає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Отже, вирішення питання про призначення та виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією Міністерства оборони України, а тому, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача 1 вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності II-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі наведеного та керуючись ст. 5, 9, 19, 77, 78, 243, 246, 262 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити часткового.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності II-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, оформлене пунктом 6 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02 серпня 2019 року № 97, затвердженого Міністром оборони України 28 травня 2019 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України (код ЄДРПОУ - 00034022) вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_6 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності II-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	П.П.Микуляк