Справа № 201/16103/23
Провадження № 1-кп/201/349/2025

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року       м. Дніпро 
Соборний районний суд міста Дніпра у складі: судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023041650001382 від 08.09.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, неодружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, має хронічні хвороби, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, востаннє:
- 20.08.2014 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 121 КК України до 10 років позбавлення волі; 05.05.2023 звільнився по відбуттю покарання,
- 22.04.2024 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 7 років,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, 

В судовому засіданні приймали участь:
прокурори   ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
обвинувачений  ОСОБА_3 
захисник   ОСОБА_8 
потерпіла    ОСОБА_9 

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом 
07.09.2023 приблизно о 20:40 години ОСОБА_3 , маючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, біля буд. 56А, ТЦ «Варус» побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , при цьому остання тримала в правій руці мобільний телефон марки iPhone SE 2020 чорного кольору, в чохлі бірюзового кольору, який ОСОБА_3 визначив об`єктом свого злочинного посягання.
Далі, ОСОБА_3 07.09.2023 приблизно о 20:40 години перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, біля буд. 56А, ТЦ «Варус», діючи в період дії воєнного стану реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), умисно з корисливим умислом, відкрито швидко наближаючись до ОСОБА_10 шляхом ривку схопивши рукою вказаний мобільний телефон, що знаходився в руці ОСОБА_9 заволодів ним, а саме: мобільним телефоном марки iPhone SE 2020 чорного кольору, в чохлі бірюзового кольору та разом із викраденим майном побіг в сторону вул. Набережна Перемоги, буд. 56 у м. Дніпро.
Таким чином ОСОБА_3 разом із викраденим майном покинув місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши власнику викраденого майна - потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 4500 грн. 00 коп.
Таким чином, умисні дії ОСОБА_3 виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

2.Позиція обвинуваченого
ОСОБА_3 вину визнав, щиро розкаявся, просив призначити мінімальне покарання, зауважив, що за свої дії готовий понести заслужене покарання. Підтвердив, що в судовому засіданні була саме та дівчина - потерпіла, у якої він вирвав мобільний телефон Айфон. Після цього він намагався відшкодувати шкоду, але потерпіла на зв`язок не виходить. Він неофіційно працював у магазині Мясолюб обвальщиком. У нього є туберкульоз. В СІЗО та ВК проходить лікування. 

3.Позиція захисника
Захисник просив призначити мінімальне покарання.

4.Позиція потерпілої
Потерпіла ОСОБА_9 просила призначити покарання ОСОБА_3 на розсуд суду. Надала такі покази. Я сиділа біля «Варусу», де був Приватбанк на ж/м Перемога цілий день, оскільки там був безкоштовний інтернет і користувалась телефоном. Далі я побачила чоловіка на трубі, який стояв і дивився як я граю на телефоні, після чого він зіскочив з труби на землю, опинився біля мене і став намагатися вихопити у мене телефон Айфон SE і як тільки вихопив, побіг від мене у бік двору. Я побігла за ним, кричала, щоб він повернув його, але не наздогнала. У дворі були дівчата, я у них спитала, чи бачили вони куди побіг чоловік, вони сказали, що ні, вони викликали поліцію. З поліцейськими я їздила по житловому масиву, але того чоловіка я не побачила. Далі приїхала мама, яка написала заяву в поліцію. На наступний день у райвідділку я давала свідчення. Той чоловік як виглядав я точно не пам`ятаю, він був в чорних оверсайс спортивних штанах, худі чи спортивна велика кофта, на голові був чи капюшон, чи чорна шапка. Коли я помітила цього чоловіка на трубі, він одразу зіскочив до мене. Телефон і чохол були в ідеальному стані. Я впізнала чохол у райвідділу. Серед чотирьох наданих мені фото я також впізнала того чоловіка. Я в цьому впевнена. Айфон я купила самостійно приблизно до цих подій за місяць-півтора. Освітлення в момент коли у мене вирвали телефон було більш темніше. В тому місці ліхтарів не було. Я бігла за ним декілька секунд, поки він не скрився від мене. Там мала відстань. Він забіг за кут, я за ним, але далі його вже не бачила. В залі суду я точно впізнаю того чоловіка, який вирвав у мене телефон, це ОСОБА_11 , який знаходиться тут в залі.

5. Докази, які досліджені судом
Вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження у наданих прокурором та досліджених в судовому засіданні доказах, а саме: 

Протоколом огляду від 07.09.2023, відповідно до якого оглянута ділянка місцевості, яка розташована з торцевої частини будинку № 56а по вул. Набережна Перемоги у м. Дніпрі (т. 1 а.п. 12-13);

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.11.2023, за яким потерпіла  ОСОБА_9 впізнала  ОСОБА_3 , який вирвав з рук у неї телефон (т. 1 а.п. 44-46);

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.11.2023, за яким свідок ОСОБА_12 впізнав  ОСОБА_3 , який біг з мобільним телефоном у руці (т. 1 а.п. 52-54);

Протоколом обшуку від 27.11.2023, відповідно до якого в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 за диваном, який був відідвинутий поліцейськими, був знайдений чохол бірюзового кольору від мобільного телефону iPhone SE 2020 (т. 1 а.п. 60-65);

Відеозаписом обшуку від 27.11.2023, порушень ст. 223, 233 КПК України під час його проведення судом не встановлено (т. 1 а.п. 66; т. 2 а.п. 64);

Протоколом огляду мобільного телефону від 28.11.2023, відповідно до якого об`єктом огляду є мобільний телефон марки Samsung G20, в якому виявлено в галереї фотографію потерпілої ОСОБА_9 , яка тримає в руці мобільний телефон марки iPhone SE 2020 чорного кольору в чохлі бірюзового кольору (т. 1 а.п. 71);

Протоколом пред`явлення речей для впізнання від 29.11.2023, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала чохол від мобільного телефону iPhone SE 2020 бірюзового кольору, який був знайдений і вилучений в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.п. 72-77); 

Висновком експерта судової товарознавчої експертизи № 5493 від 23.12.2023, за яким ринкова вартість мобільного телефону iPhone SE 2020, який був у вжитку на момент купівлі потерпілою ОСОБА_9 в липні 2023 року, станом на 07.09.2023 складає 4500,00 грн(т. 1 а.п. 128-133).

В судовому засіданні допитані свідки, які надали такі покази.

Свідок ОСОБА_13 суду повідомила про таке. Мені в 18:00 год зателефонував співробітник з кримінального розшуку, я була на роботі і сказала, що буду дома в 19:30. Вони приїхали на роботу і я з ним поїхала до дому. Були поняті - це мої сусіди з під`їзду. З ними я стосунків не підтримую. Далі в перегородці вони зачитали ухвалу, вівся відеозапис. Далі зайшли в квартиру. Почали з коридора. Їх було четверо плюс 2 понятих. Вони сказали, що шукають телефон, який нібито вирвав у когось мій син ОСОБА_3 . Шукали далі в кладовій, потім ванній, кухні, балконі. В кімнату ніхто не пішов. Вхід на балкон через кухню. Після кухні вони зайшли в кімнату. Мені захисник напередодні цього засідання дав диск з відео обшуку і я його дивилася. Далі удвох співробітники підідвинули диван і під диваном посередині його розташування знаходився чохол від мобільного телефона. Запитали, чий це чохол, я сказала, що не знаю. Диван був дуже важкий, його важко одній людині відідвинути. Вважаю, що чохол був підкинутий. Після проведення обшуку у мене зауважень не було, в ньому було все вірно відображено. Мій син ОСОБА_11 звільнився з місць позбавлення волі 05.05.2023 року і приїхав до мене за місцем проживання: АДРЕСА_1 . Відносини з сином були нормальні, потім він лікувався дома згідно медичного призначення, у нього був туберкульоз закритого типу. Щодо вчинення моїм сином злочину, мені нічого не відомо. Калмикову я купила телефон Редмі 10, але картка KS була раніше придбана, а картка Лайфа була придбана приблизноо 25-26 вересня 2023 року, я йому дала кошти і він при мені купив картку за адресою: площа Новокодацька, 1 в магазині АТБ. Телефон Редмі 10 був чорного кольору, телефон без чохла. Мій син працював неофіційно з літа по кінець вересня в магазині «Мясолюб» по АДРЕСА_2 на день, чотири на два дні з 07:00 до 19:30 або бувало 20:30, у нього був лише один телефон. Син був більш прихованим, небагатослівний, про своє життя не розповідав. В листопаді 27 числа 2023 року в моїй квартирі був обшук. Мене просили видати телефон. Слідчий не просив видати чохол перед початком обшуку. В полі мого зору були двоє: один той, що шукав і один знімав відео, а решта двоє чоловіків були за моєю спиною. Поняті були за тим, що обшукував і дивилися. Двоє інших працівників стояли за моєю спиною в коридорі. Двері в кімнату були відкриті. Після того, як відшукали чохол, залишись ще місця, які слід було обшукати – це ніша, але її не обшукували. Мені не відомо чому. Вважаю, що чохол могли поліцейські підкинути в момент, коли вони відідвинули диван від стінки. Я не бачила як ті двоє співробітників заходили у кімнату до її обшуку. Мій син спілкувався на роботі з Вірою, вона мешкає десь на Березинці. Номер Лайфу був активний після придбання стартового пакету 25 чи 26 вересня 2023 року. Станов на 7 вересня 2023 року у мого сина не було картки з цим номером.

Свідок ОСОБА_12  суду повідомив про таке. Я йшов у бік «Варуса» на початку вересня 2023 року на ж/м Перемога-1, поруч мене у трьох метрах пробіг чоловік, який зараз знаходиться в скляній клітці. В руках у нього був мобільний телефон блакитного кольору. Це було приблизно 21 год. вечора. Він був одягнутий у чорний спортивний костюм, на голові не пам`ятаю, що було. Впізнання зі мною по фото проводилось. Сонце вже зайшло, але на вулиці були ліхтарі, було добре освітлення. Цей чоловік за секунди пробіг біля мене. Після цього хвилин через три я підійшов до «Варуса». Більше ніхто мені назустріч не біг. До мене за допомогою ніхто не звертався. В магазині я був десь 20 хв. Коли я вийшов з магазина, поліцейських не було. Далі додому я йшов десь два кілометра пішки. Погода була суха. У мене був телефон з номером НОМЕР_1 , але я не пам`ятаю, чи був він зі мною. Коли я не беру його, то залишаю телефон вдома. Далі десь через два тижні мене викликали в поліцію. До мене прийшов додому дільничний. Я не знаю, як мене знайшли, можливо по камерам, вони там всюди. Мене слідчий викликав через два з половиною місяці. Жінку, яка бігла за тим чоловіком, я не бачив, її не було. Протягом трьох хвилин після того, як я побачив того чоловіка, і перед тим, як я зайшов у «Варус», ніяка жінка за ним не бігла. В 2011 році я притягувався до відповідальності за ч.2 ст. 307 КК України. 

Свідок ОСОБА_14  суду повідомила про таке. Я була присутня під час обшуку у якості понятої у ОСОБА_15 по АДРЕСА_1 . Я її сусідка і проживаю в квартирі АДРЕСА_3 . Мене попросили бути понятою працівники поліції. Їх було двоє. Один працівник поліції проводив обшук, а іншій знімав на відео. Ті двоє, які запросили мене бути понятою, стояли позаду мене. Поліцейські спочатку провели обшук у коридорі. Вони сказали, що вони шукають телефон. Про пошук чохла нічого не говорили. Телефон вони не знайшли. Як знайшли вони чохол я не бачила. Вони посунули диван і щось там знайшли, але що вони знайшли, я не бачила. Після цього вони припинили обшук. Там однокімнатна квартира. На кухні, в коридорі, на балконі вони також шукали. Далі перейшли в кімнату через кухню по лоджії і за диваном, який відідвинули, щось знайшли і припинили обшук. В ніші в кімнаті вони не шукали. Протокол обшуку я підписала, його зміст мені зачитали, в ньому було відображене все вірно, все правильно, зауважень до нього у мене не було. Зі мною була ще одна понята ОСОБА_16 . Інші працівники поліції були позаду мене весь час. Я не бачила як четвертий поліцейський входив у кімнату, де був знайдений чохол. Кімната із коридора була відкрита. Коли я була балконі, я не бачила, що відбувалось в коридорі і в тій кімнаті, але в той момент там обшуку не було, оскільки обшук був на балконі, де я і знаходилася.

6.Оцінка Суду
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що докази, які перелічені у розділі «Докази, які досліджені судом» цього вироку, є належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. 
На думку суду, винуватість ОСОБА_3 у кримінально-караному діянні є доведеною на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.
Так, положеннями ст. 186 КК визначено, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна. При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у присутності потерпілого (власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно) та\або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що ці особи помітили і розуміють сутність її злочинних дій, спрямованих на відкрите заволодіння чужим майном. Таким чином, основною ознакою об`єктивної сторони грабежу є відкрите викрадення майна.
Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом є поява у винного реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.
Суд визнає всі досліджені в судовому засіданні докази належними, допустимими та достовірними.
Суд приймає як достовірні показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 , оскільки вони є послідовними, логічними, не містять суттєвих суперечностей та повністю узгоджуються між собою щодо часу, місця та обставин події. Обидва свідки впевнено впізнали ОСОБА_3 як за фотознімками під час досудового розслідування, так і безпосередньо в залі суду. Наявність колишньої судимості у свідка ОСОБА_12 не нівелює процесуального значення його свідчень, оскільки він попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а його слова підтверджуються іншими матеріалами справи.
Протокол огляду місця події, протоколи впізнання особи та речей, а також висновок товарознавчої експертизи № 5493 від 23.12.2023 складені відповідно до вимог КПК України, уповноваженими особами та належним чином фіксують матеріальні сліди злочину та розмір спричинених збитків (4500 грн 00 коп).
Суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_13 (матері обвинуваченого) та ОСОБА_14 (понятої) в частині припущень про можливе «підкидання» чохла від телефона працівниками поліції, та розцінює їх як намагання допомогти обвинуваченому уникнути відповідальності (з боку матері) або як неуважність під час слідчої дії (з боку понятої).
Ці твердження повністю спростовуються сукупністю таких фактів:
- обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді з чітким дотриманням вимог статей 223, 233 КПК України.
- під час обшуку здійснювався безперервний відеозапис, переглядом якого судом не встановлено жодних ознак неправомірних дій або фальсифікації з боку правоохоронних органів.
- як свідок ОСОБА_13 , так і понята ОСОБА_14 власноруч підписали протокол обшуку від 27.11.2023, зазначивши, що жодних зауважень чи скарг на дії поліції вони не мають, а зміст протоколу відображений правильно.
Відтак, знайдений за диваном бірюзовий чохол, який потерпіла ОСОБА_9 згодом впізнала як свій, є законно отриманим речовим доказом, що безпосередньо пов`язує ОСОБА_3 з предметом злочину.
Сам обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину визнав повністю, підтвердив усі обставини вчинення ним грабежу та щиро розкаявся. Відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, проте визнання вини обвинуваченим у цьому процесі повністю підкріплюється вищезгаданою сукупністю інших зібраних у справі доказів.
Суд вважає правову кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 186 КК України правильною, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) в умовах воєнного стану (злочин вчинено 07.09.2023, під час дії воєнного стану на території України, що згідно з чинним законодавством кваліфікується за ч. 4 цієї статті незалежно від суми збитків).
Судом не встановлено порушень КПК України під час досудового розслідування, які б були підставами для визнання досліджених доказів недопустимими.

7.Висновок суду про винуватість 
Всі досліджені судом докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку доведеності вини  ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю та об`єктивно доведена.
Суд вважає, що умисні дії  ОСОБА_3 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,вірно.

8.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення.
Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.
При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Класифікація вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, віднесено до категорії тяжкого злочину.

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставинами, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнає:
- щире каяття та повне визнання вини (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України) - обвинувачений послідовно та беззастережно визнав усі обставини грабежу, не намагався ввести суд в оману, критично оцінює свою протиправну поведінку та готовий нести відповідальність.
- активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України) - обвинувачений під час судового розгляду дав чіткі та детальні покази, які повністю збігаються з матеріалами досудового розслідування, підтвердив особу потерпілої та факт вилучення майна, чим допоміг суду швидко та об`єктивно встановити істину без затягування процесу.
На підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд також визнає обставинами, що пом`якшують покарання:
- вжиття заходів до добровільного відшкодування завданої шкоди - обвинувачений за власною ініціативою намагався вийти на зв`язок із потерпілою ОСОБА_9 з метою повернення вартості телефону (4500 грн), що свідчить про його реальний намір ліквідувати наслідки правопорушення, який не зміг реалізуватися з незалежних від нього причин (потерпіла не виходила на зв`язок).
- принесення публічних вибачень потерпілій у залі суду та відсутність з її боку матеріальних чи моральних претензій (потерпіла просила призначити покарання на розсуд суду).
Обставиною, яка, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченому, суд відносить рецидив злочинів по відношенню до ч. 2 ст. 121 КК України, за якою він був засуджений 20.08.2014 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за до 10 років позбавлення волі.

Призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину (який є тяжким), конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в умовах ізоляції від суспільства.

Застосування положень ст. 69 КК України.
За змістом ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Отже, для застосування положень ст. 69 КК України, необхідно встановити декілька обставин, що пом`якшують покарання та обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення при цьому підлягає врахуванню і особа обвинуваченого. В іншому випадку застосування таких положень неможливе.
Правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК України законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих покарання обставин не може автоматично тягнути застосування положень ст. 69 КК України.
Таким чином, для застосування судом положень ст. 69 КК повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.
Позицію щодо необхідності правильності застосування положень ст. 69 КК України Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах, зокрема у справах №724/1535/19 від 30.06.2020, №712/4384/20 від 27.04.2021, №629/2739/18 від 03.02.2021, №505/2096/19 від 13.04.2021 та ін.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.02.2021 у справі № 629/2739/18, частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключнихвипадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин або перейти до більш м`якого виду основного покарання, лише "за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину", тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 24.10.2003 № 7 (п.8) також звертає увагу на те, що судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди).
Приймаючи рішення про застосування ст. 69 КК України, суд, серед іншого, враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законом, а включає такий соціальний регулятор, як справедливість – одна з основних і вирішальних засад права, яка виступає у якості регулятора суспільних відносин.
Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винуватого.
Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Саме на такій позиції ґрунтується рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15рп/2004 у справі №1-33/2004 року.
За результатами розгляду кримінального провадження судом встановлені обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості:
- щире каяття (ст. 66 КК України).
- вибачення обвинуваченого перед потерпілою.
- прохання потерпілої призначити покарання на розсуд суду.
- сума збитку (4500 грн) є незначною порівняно з тяжкістю кваліфікації.
- відсутність застосування фізичного насильства або погроз його застосування: об`єктивна сторона інкримінованого злочину звелася до раптового ривка майна (мобільного телефона), що за рівнем реальної агресії та небезпеки для життя й здоров`я потерпілої ОСОБА_9 знаходиться на мінімальній межі суспільної небезпечності, притаманної грабежу;
- активна посткримінальна поведінка, спрямована на мінімізацію наслідків: обвинувачений в судовому засіданні послідовно зазначав про свої спроби зв`язатися з потерпілою для добровільного відшкодування вартості телефону, що свідчить про реальне прагнення нівелювати матеріальну шкоду, попри об`єктивну неможливість реалізувати це через неотримання зворотного зв`язку від потерпілої сторони;
- важкий стан здоров`я обвинуваченого: наявність у ОСОБА_3 небезпечного хронічного захворювання - туберкульозу (що підтверджується медичними даними про проходження ним лікування в умовах СІЗО та ВК), істотно знижує доцільність призначення суворого покарання в межах загальної санкції, оскільки тривала ізоляція в умовах звичайного режиму за суворою санкцією ч. 4 ст. 186 КК може призвести до невідворотного погіршення стану здоров`я та становитиме для особи надмірний особистий тягар;
- наявність стійких соціальних зв`язків та спроби легальної адаптації: попри попередню судимість, обвинувачений після звільнення проживав із матір`ю ОСОБА_13 та мав постійне (хоч і неофіційне) місце роботи обвальщиком у магазині «Мясолюб», що свідчить про наявність законного джерела доходу та прагнення інтегруватися у суспільство.
Наведені обставини у своїй сукупності та взаємозв`язку, відповідно до правових позицій Верховного Суду у справах № 629/2739/18 https://reyestr.court.gov.ua/Review/94696657 та № 712/4384/20 https://reyestr.court.gov.ua/Review/96632018, перебувають у прямому причинному зв`язку з мотивами кримінального правопорушення та поведінкою особи. Вони настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 конкретного злочину та небезпечність самого винного, що призначення йому покарання навіть у мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України (7 років позбавлення волі) було б явно недоцільним, несправедливим та порушувало б баланс між загальними інтересами суспільства й правами людини.
Зважаючи на викладене, керуючись конституційним принципом гуманізму, засадами справедливості та пропорційності кримінального покарання (Рішення КСУ від 02.11.2004 №15-рп/2004), суд вважає за можливе реалізувати свої дискреційні повноваження та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 положення ч. 1 ст. 69 КК України, призначивши йому за ч. 4 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції цієї статті.

Застосування положень ст. 70 КК України.
Встановлено, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2024 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 7 років за злочин, який він вчинив 03.10.2023. При цьому злочин у цьому кримінальному провадженні за даним вироком ОСОБА_3  вчинив 07.09.2023, тобто до ухвалення вироку Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 22.04.2024 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку.
Виходячи з приписів кримінального закону, правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в своїй постанові від 01.06.2020 року у справі № 766/39/17 висловила наступну правову позицію:
- якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими частиною четвертою статті 70 КК України (за сукупністю злочинів);
- якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими статтею 71 КК України (за сукупністю вироків). Тобто незалежно від набрання попереднім вироком законної сили, при призначенні остаточного покарання (під час розгляду іншого кримінального провадження) призначається за сукупністю вироків.
За таких обставин у цьому кримінальному провадженні суд спочатку призначає покарання за ч. 4 ст. 186 КК України, потім остаточно призначає покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Застосування положень ст. 75 КК України.
Такі підстави відсутні.

Підсумок.
Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

9.Вирішення цивільного позову
Цивільний позов не пред`явлений.

10.Вирішення питання про долю речових доказів
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України. 

11.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Згідно із п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема «рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження», у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили».
У цьому кримінальному провадженні до  ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався, оскільки він фактично вже відбуває покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2024 року, за яким строк відбуття покарання йому обчислюється з 03.10.2023 та зараховано на підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 03.10.2023 по день набрання вироком законної сили, тобто 23.05.2024 відповідності як один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Тому строк відбування покарання слід рахувати з дня набрання даним вироком законної сили та зарахувати йому строк відбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2024 року.
Розмір витрат на залучення експерта складає 200 гривень, які слід стягнути із засудженого (т. 1 а.п. 127). 
Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі. 
ОСОБА_3  на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2024 року, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
Початок строку відбування  ОСОБА_3  покарання обраховувати з дня набрання даним вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати  ОСОБА_3  у строк покарання за даним вироком фактично відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2024 року із розрахунку: день за день.
Стягнути з  ОСОБА_3  на користь судового експерта ОСОБА_17  витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 200,00 грн.
Запобіжний захід не застосовувався.
Цивільний позов не пред`явлений.
Речові докази:
- чохол від мобільного телефону iPhone SE 2020 бірюзового кольору, який перебуває в т. 2 а.п. 54 – повернути потерпілій ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 61);
- три оптичні диски - залишити в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 83, 106, 116).

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд міста Дніпра протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя            ОСОБА_1