Справа №731/13/25 
Провадження №2-а/731/7/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року       с-ще Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:
судді          Савенка А.І.,
за участю секретаря       Смаглюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №1 Варвинського районного суду Чернігівської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим в її інтересах адвокатом Дідиком Вячеславом Володимировичем, до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі, -

В С Т А Н О В И В:

 
У провадженні Варвинського районного суду Чернігівської області перебуває вказана адміністративна справа.
Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 січня 2025 року адміністративну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 22 січня 2025 року. Додатково, задоволено клопотання позивача та визнано поважними вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду з даним позовом. Крім того, зобов`язано Прилуцький районний відділ поліції ГУНП в Чернігівській області надати суду оригінал постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21 лютого 2023 року серії ЕАС №6577737 за ст. 125 КУпАП щодо ОСОБА_1 
22 січня 2025 року, засобами електронного зв`язку, від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Миткевич Ю.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 27, том 1), разом із заявою про поновлення відповідного процесуального строку для такого звернення (а.с. 31, том 1) та заявою про залишення позову без розгляду (а.с. 34, 35, том 1). Відповідно до змісту якого відповідач заявлені позивачем вимоги не визнає та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції вказують, що оскаржена позивачем постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21 лютого 2023 року серії ЕАС №6577737 за ст. 125 КУпАП винесена без порушень. При цьому, наголошують на пропуск позивачем строку для звернення до суду із вказаним позовом, вважаючи маніпулятивним позицію останньої в частині непоінформованості про існування оскаржуваної постанови раніше, оскільки графа №9 змісту постанови містить підпис позивача, який за загальними ознаками схожий на її підпис у належному їй паспорті.
З підстав невиконання вищевказаної ухвали суду, судовий розгляд справи було відкладено на 18 лютого 2025 року, та згодом на 06 березня 2025 року.
20 лютого 2025 року на виконання вищевказаної ухвали суду засобами поштового зв`язку з Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області надійшов оригінал постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21 лютого 2023 року серії ЕАС №6577737 за ст. 125 КУпАП щодо ОСОБА_1 (а.с. 57, 58, том 1).
06 березня 2025 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (а.с. 61, том 1).
Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2025 року клопотання представника позивача про призначення почеркознавчої експертизи задоволено. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
Після чого провадження у справі неодноразово відновлювалось у зв`язку із заявленими клопотаннями експерта про надання додаткових матеріалів, однак стороною позивача не виявилось за можливим надати додаткові матеріали, оскільки всі можливі зразки вже були подані до суду та у зв`язку із відсутністю сплати стороною позивача витрат по проведенню експертизи.
01 жовтня 2025 року до суду надійшов висновок експерта від 25 вересня 2025 року згідно до якого «Підпис у розділі №9 постанови про накладення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21 лютого 2023 року серії ЕАС №6577737 за ст.125 КУпАП, виконаний, ймовірно, ОСОБА_1 .» (а.с.174, 177, том 1).
У зв`язку із надходженням до суду висновку експерта, ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2025 року провадження у справі відновлено та призначено судове засідання на 29 жовтня 2025 року.
29 жовтня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про визнання судової почеркознавчої експертизи недопустимим доказом (а.с. 197, 198, том 1).
Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2025 року визнано передчасним висновок суду про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року ухвалу Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2025 року скасовано, а справу направлено до Варвинського районного суду Чернігівської області для продовження розгляду (а.с. 57-60, 2 том).
Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2026 року адміністративну справу прийнято та продовжено судовий розгляд, що призначений на 31 березня 2026 року, що за клопотанням сторони позивача неодноразово відкладалось до 21 квітня 2026 року, 07 травня 2026 року, 08 червня 2026 року.
В судовому засіданні 08 червня 2026 року було допитано свідка ОСОБА_2 , яка перебуваючи під присягою вказала, що пам`ятає випадок коли позивача зупиняли працівники поліції, однак зазначає, що підписів в документах ОСОБА_1 не ставила. Також вказала, що позивач про справі ОСОБА_1 дізнавшись про поранення свого чоловіка 22 лютого 2023 року поїхала до нього на схід України та доглядала за ним тривалий час. 
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 08 червня 2026 року надала пояснення, згідно яких вказує, що 22 лютого 2023 року поїхала до чоловіка в лікарню, а напередодні її зупинили працівники поліції та забрали документи для перевірки. Згодом працівники поліції повернули її документи, однак вказує, що жодної постанови не складали і вона нічого не підписувала.
Представник позивача Дідик В.В. у судовому засіданні заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з наданням часу для долучення до матеріалів справи доказів по справі. 
У зв`язку з чим судове засідання було відкладено до 19 червня 2026 року.
18 червня 2026 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про долучення до матеріалів справи копії документів, а саме: копію посвідчення учасника бойових дій; копію військового квитка НОМЕР_1 ; копію розпорядження № 290; копію розпорядження № 19; копія виписки № 21058 (а.с. 113-122, том 2). 
У судове засідання сторона позивача не з`явилася про дату час та розгляд справи повідомлялися належним чином, у прохальній частині клопотання від 18 червня 2026 року просили здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Представник відповідача ГУНП в Чернігівській області Миткевич Ю. В. в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. 20 серпня 2025 року зверталась з клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с. 151, том 1).
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
В обґрунтування поновлення строку для звернення до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 зазначає, що про наявність оскаржуваної постанови вона дізналася під час здійснення процедури заміни посвідчення водія, яке видане вперше, на постійне, у чому їй було відмовлено. Під час з`ясування причин такої відмови, 30 грудня 2024 року вона ознайомилась із копією оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення від 21 лютого 2023 року серії ЕАС №6577737 за ст. 125 КУпАП, про існування якої раніше їй було невідомо. Наголошує, що підпис який міститься у графі 9 вказаної постанови не її.
До Варвинського районного суду Чернігівської області з даною позовною заявою позивач, діючи через свого представника, звернулася 06 січня 2025 року.
Суд зазначає, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 286 КАС України.
Згідно із ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Суд зважає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).
У зв`язку з цим, аналізуючи обставини справи та обумовлені вище положення КАС України суд приходить до переконання, що доведення позивачем обставин на обґрунтування поважності пропуску строку для звернення з адміністративним позовом, лежить на позивачу.
Суд враховує, що строк для оскарження адміністративних постанов такого виду, становить 10 днів, тобто є нетривалим.
У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
На підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду сторона позивача посилається на те, що остання не знала про існування вказаної постанови, та ознайомилася з нею 30 грудня 2024 року, підпису в ній не ставила, що було підтверджено показами свідка. Також сторона позивача в судовому засіданні зазначила про тяжкі життєві обставини, що склалися після вказаного випадку зупинки її працівниками поліції. Адже, у лютому 2023 року позивачу стало відомо про поранення чоловіка, під час виконання бойового завдання, який віддано захищає Батьківщину з 2022 року, що підтверджується посвідчення НОМЕР_2 та копією військового квитка НОМЕР_1 (а.с. 116, 119, том 2). 22 лютого 2023 року позивач у зв`язку з тяжкою контузією чоловіка терміново виїхала до нього у прифронтове місто, де протягом тривалого час була поряд з ним для лікування та реабілітації. Відповідно до розпорядження № 290 від 29 серпня 2008 року сім`я позивача є прийомною сім`єю на вихованні у яких перебувають діти позбавлені батьківського піклування (а.с. 119 зворот-121, том 2). Разом з тим позивач по справі ОСОБА_1 в листопаді 2023 року перенесла операцію на серці, що підтверджується випискою №21058 із медичної картки хворого (а.с. 122, том 2).
Отже, у зв`язку з дослідженими документами суд приходить до переконання про перебування позивача у складних життєвих обставинах, через особисті проблеми із здоров"ям, перебуванням на утриманні в той час прийомних неповнолітніх дітей та необхідності догляду за чоловіком, який несе військову службу і дотепер, та поважності причин пропуску строку звернення до суду. На користь доводів позивача свідчить і висновок експерта №702/25-24 від 25 вересня 2025 року яким не підтверджено, що підпис на оскаржуваній постанові від 21 лютого 2023 року належить саме ОСОБА_1 .
Як вбачається з оригіналу постанови про накладення адміністративного стягнення від 21 лютого 2023 року серії ЕАС № 6577737, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУПАП, та накладено стягнення у виді «попередити».
Відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 21 лютого 2023 року о 16 годині 40 хвилин керувала автомобілем без ближнього світла фар поза населеними пунктами, чим порушила пункт 9.8 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 125 КУпАП.
Суд зважає, що ст. 125 КУпАП встановлено, що інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Відповідно до п. 9.8 ПДР України (в редакції станом на 21 лютого 2023 року) під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: З 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.
Як вбачається з положення п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частина 5 ст. 77 КАС України визначає, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Водночас у матеріалах справи відсутні докази, передбачені ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП, на підтвердження правомірності постанови поліцейського про накладення адміністративного стягнення на позивача, а позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення.
 
При цьому рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
В силу принципу презумпції невинуватості, який закріплений у ст. 62 Конституції України та діє в адміністративному праві, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
На необхідність справедливого розгляду справ звертає увагу і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, відповідач не надав суду належних доказів, які б підтверджували правомірність його дій, не спростував викладені позивачем обставини, тим самим не довів правомірність прийнятого ним рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, що вказує на порушення відповідачем прав позивача.
Крім того, суд звертає увагу на формальну помилку при винесенні оскаржуваної постанови, в частині формулювання санкції постанови, адже ст.125 КУпАП передбачене стягнення у виді «попередження».
Разом з тим суд зазначає, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення уповноважена особа могла дослідити характеризуючи дані особи, що притягується до адміністративної відповідальності вперше, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, врахувати можливість звільнення порушника від адміністративної відповідальності за малозначністю.
З огляду на встановлені обставини суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на встановлені обставини суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення слід закрити.
Враховуючи відсутність клопотання сторони позивача про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, та зважаючи на те, що позивач не наполягав на їх розподілі, такі витрати покладаються безпосередньо на позивача.
На підставі наведеного, керуючись ст. 72, 77, 139, 229, 246, 286 КАС України, ст. 251, 283-284, 288, 289, 293 КУпАП, суд,- 

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (юридична адреса: просп. Перемоги, 74, м. Чернігів, 14000,; код ЄДРПОУ 40108651) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі, задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського СПД №1 Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області лейтенанта поліції Саяпіна Володимира Олександровича серії ЕАС №6577737 від 21 лютого 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ст. 125 КУпАП та застосування до неї санкції у виді попередження, та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя          А.І. Савенко