Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/117/25 
номер провадження 2/695/222/26

05 травня 2025 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого – судді Ушакової К.М.,
за участю: секретаря судового засідання - Демченко Л.О.,
представника відповідача – адвоката Борисової Д.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту,

в с т а н о в и в:
ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.02.2020 ОСОБА_1 уклала з ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" договір про надання кредиту №072382-ЧС1-003. Відповідно до п.п. 1-4 договору кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 80000,00 грн. строком на 16 тижнів, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,19449500 % на день (фіксована ставка). Кредит надається на засадах строковості, поворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених цим договором. 29 лютого 2020 року позивач (через партнера ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС») видав відповідачу кредит у розмірі 80000,00 грн. шляхом перерахування зазначеної суми (чотирма платежами по 20 000,00 грн.) по банківських реквізитах відповідача, зазначених в кредитному договорі та вказаних відповідачем в анкеті-заяві позичальника від 29.02.2020. До теперішнього часу відповідач лише частково сплатила позивачу заборгованість за кредитним договором в розмірі 9350,00 грн., чим порушила свої зобов`язання, встановлені кредитним договором. Зважаючи на вищенаведене, станом на дату подання цієї позовної заяви, заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання кредиту № 072382-ЧС1-003 від 29.02.2020 становить 176493,95 грн., із яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 78294,80 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 98199,15 грн.
Враховуючи викладене вище, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" заборгованість за договором №072382-ЧС1-003 про надання кредиту від 29.02.2020 в розмірі 176493,95 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн.
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.05.2025 витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» докази та відкладено судове засідання. 
09 липня 2025 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення від представника ОСОБА_1 адвоката Борисової Д.Д., у яких зазначено, що в кредитному договорі відсутні такі істотні умови: найменування та місцезнаходження кредитного посередника ТОВ «ФК ЕЛАЄНС» (ТМ FONDY); інформація про необхідність укладення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних із отриманням, обслуговуванням чи поверненням кредиту (за наявності); порядок зміни процентної ставки за кредитом; порядок і умови відмови від надання або отримання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору; інформація про право споживача звернутися до Національного банку України або до суду у разі порушення його прав. Крім того, п. 9 кредитного договору передбачено, що цей договір та правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний документ та визначають усі істотні умови кредитування. При цьому позичальник нібито підтверджує, що він ознайомлений з правилами, розуміє всі умови договору та погоджується їх дотримуватись. Однак, відповідач заперечує факт ознайомлення з вказаними правилами. До того ж, зазначені правила, які позивач вважає невід`ємною частиною кредитного договору, не містять підпису відповідача та будь-яких інших доказів її ознайомлення з ними, а тому не можуть вважатися складовою частиною договору та, відповідно, не можуть визначати його істотні умови. Таким чином, за відсутності досягнення згоди між сторонами щодо істотних умов кредитного договору, відповідно до ст. 638 ЦК України, такий договір вважається неукладеним. У преамбулі та реквізитах сторін кредитного договору вказано, що даний договір підписаний зі сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» менеджером по роботі з клієнтами ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності. Водночас, позивач не надав будь-якого доказу на підтвердження повноважень вказаної особи на вчинення відповідного правочину. До того ж у договорі про надання кредиту не зазначено реквізитів такої довіреності (номер, дата, строк дії, обсяг повноважень тощо). Це виключає можливість перевірки обґрунтованості представництва та факту наділення ОСОБА_2 правом укладати договори від імені позивача. Крім того, відповідач також заявляє, що кредитний договір та інші документи з кредитної справи нею не підписувались. Оскільки, як вказувалося вище, кредитний договір в цілому сторонами не підписаний, оспорюваний договір укладений без волевиявлення сторін, а тому на підставі ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України він підлягає визнанню судом недійним. Відповідачем додатково буде заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Більше того, позивач не надав належного доказу, який би підтверджував наявність чинної ліцензії Національного банку України на провадження фінансової діяльності на момент укладення спірного договору. Надана копія розпорядження № 1593 від 11.05.2017 про видачу ліцензії не підтверджує, що на момент підписання договору позивач дійсно мав право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг. Відповідно до п. 6 кредитного договору, де вказаний графік обов`язкових платежів, позичальник зобов`язаний повернути кредит в розмірі 80000,00 грн. та сплатити проценти у розмірі 69600,00 грн., що загалом становить 149600,00 грн. з 07.03.2020 по 20.06.2020. За таких підстав розмір заявлених позовних вимог не відповідає дійсним обставинам справи, і має становити: 140250,00 грн. = 80 000,00 грн. (розмір кредиту) + 69 600,00 грн. (розмір процентів) – 9 350,00 (сума нібито сплаченого платежу). У матеріалах справи не містяться докази отримання відповідачем грошових коштів (кредиту) за кредитним договором позивач подав 4 документи «Fondy», які він вважає доказом отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 80 000,00 грн. Вищевказані документи не є первинними документами, оскільки не відповідають критеріям первинного документу відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Крім того, додані до позовної заяви копії письмових доказів викликають у відповідача сумнів у ідентичності з їх оригіналом. Враховуючи викладене вище, представник позивача просила у задоволенні позову відмовити повністю та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 20000 грн.
16 жовтня 2025 року від представника ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Шкромиди Ю.В. до суду надійшло клопотання про залишення додаткових пояснень у справі без розгляду, у якому зазначено, що відповідач у визначений судом строк не подав відзив на позовну заяву, тим самим втративши можливість реалізувати відповідне процесуальне право, передбачене статтею 178 ЦПК України. Натомість, після завершення строку на подання відзиву на позовну заяву, представник відповідача 09.07.2025 подала додаткові пояснення по справі, які за змістом є відзивом на позовну заяву, оскільки містить аналіз і спростування викладених у ньому аргументів, при цьому не наведено жодних поважних причин пропуску процесуального строку, як того вимагає ст. 127 ЦПК України. Також, представник відповідача не ставить питання щодо поновлення процесуальних строків. Така поведінка має всі ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки очевидно, що представник відповідача намагається обійти вимоги ЦПК України, шляхом маніпулятивного використання форми "пояснень" для фактичного подання відзиву на позовну заяву після спливу процесуального строку, встановленого законом та судом. Враховуючи викладене вище, просили додаткові пояснення у справі, подані ОСОБА_3 11.07.2025, залишити без розгляду.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.03.2026 у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Борисової Д.Д. про витребування з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» оригіналів усіх письмових доказів, що раніше подавалися у вигляді копій, відмовлено та оголошено перерву у судовому засіданні.
У судове засідання представник позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» не з`явився. У позовній заяві просили проводити розгляд справи без участі позивача.
Представник ОСОБА_1 адвокат Борисова Д.Д. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у додаткових поясненнях. 
Заслухавши представника відповідача та дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що 29.02.2020 між сторонами був укладений договір №072382-ЧС1-003 про надання кредиту. 
Відповідно до п.п. 1-4 договору кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 80000,00 грн. строком на 16 тижнів, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,19449500 % на день (фіксована ставка). Кредит надається на засадах строковості, поворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених цим договором.
Позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом згідно графіка платежів зазначеного в п. 6 договору. 
Відповідно до п. 4 договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту. 
За таких обставин, по кредитному договору, укладеному з відповідачем у письмовій формі було досягнуто згоду з істотних умов кредитного договору, у тому числі щодо строку кредитування та нарахування відсоткової ставки. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження№ 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Згідно наданих представником позивача квитанцій FONDY від 29.02.2020 та довідок ТОВ "ФК "ЕЛАЄНС" від 08.01.2025 убачається, що відповідачу 29.02.2020 на платіжну картку № НОМЕР_1 були перераховані кошти на загальну суму 80000,00 грн. за кредитним договором №072382-ЧС1-003 від 29.02.2020.
Відповідно до листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №20.1.0.0.0/7-250710/54110-БТ від 15.07.2025 убачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 . 
Згідно доданої до листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №20.1.0.0.0/7-250710/54110-БТ від 15.07.2025 виписки по рахунку № НОМЕР_1 за період із 29.02.2020 по 06.03.2020 убачається, що відповідачу 29.02.2020 були зараховані кошти на загальну суму 80000,00 грн. 
Твердження представника відповідача, що позивач не надав до суду доказів отримання боржником коштів, суд не бере до уваги, оскільки перерахування кредитних коштів за вищевказаним договором відбувалося на рахунок відповідача ОСОБА_1 , який вона вказала при оформленні договору. Доказів про неотримання кредитних коштів, представник відповідача не надала. 
Кредитні кошти за вказаним договором надавались на особистий картковий рахунок вказаний відповідачем, відтак всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайором регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №164 від 29 липня 2022 року «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», відповідно до положень якого вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» є фінансовою установою та має ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом надання послуги надання коштів та банківських металів у кредит.
До позовної заяви додано розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11.05.2017 №1593 про видачу ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів).
Безпідставними є доводи представника відповідача щодо відсутності у позивача прав на надання споживчих кредитів.
Таким чином, кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, погодженому сторонами.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №072382-ЧС1-003 від 29.02.2020 станом на 10.01.2025 утворилась заборгованість у розмірі 176493,95 грн., із яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту - 78294,80 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 98199,15 грн. 
Суд дійшов висновку, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснено правомірно та у відповідності до умов укладеного договору. При цьому судом встановлено, що при розрахунку заборгованості кредитодавцем враховано здійснений відповідачем платіж. 
Інші доводи представника відповідача, викладені у додаткових поясненнях, суд не бере до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, спростовуються встановленими у справі обставинами та не впливають на правильність вирішення спору по суті.
У силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 626 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Зі змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому, суд виходить з приписів ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, що становить 2422,40 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (місцезнаходження: бульвар Лесі Українки 26, оф. 411, м. Київ; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 41084239) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» суму заборгованості за договором № 072382-ЧС1-003 від 29.02.2020 у розмірі 176 493,95 грн., з яких: 78 294,80 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 98 199,15 грн. – заборгованість за процентами за користуванням кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» судовий збір в розмірі 2422,40 грн..
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення буде складено 11.05.2026.

Суддя: К.М. Ушакова