Справа № 212/8998/25
2/214/1811/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
(заочне)

14 травня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Фролової Н.М., за участю секретаря судового засідання Сліпенької Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" через свого представника звернулося до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №9577 від 06.03.2018 року у загальному розмірі 20737,09 грн., яка складається з суми заборгованості 15845,00 грн, суми інфляційних втрат - 3464,74 грн, суми 3% річних - 1427,35 грн., а також судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовано тим, що 06.03.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі-ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно - телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про надання фінансового кредиту №95777 (далі-кредитний договір). ТОВ «Авентус Україна» виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу позику шляхом перерахування на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн., однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у загальній сумі 15845,00 грн., з яких: сума основного боргу - 3500,00 грн., сума боргу за процентами - 1890,00 грн. сума боргу за пенею та штрафами - 10455,00 грн.
12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 
25.07.2024 року відповідно протоколу загальних зборів № 1706 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС», у подальшому Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства.
Представник позивача у прохальній частині позовної заяви просив справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних доказів та матеріалів, без участі представника позивача. У разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
У позовній заяві було заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності на подання до суду позову. В обґрунтування клопотання зазначено про те, що на момент звернення з позовом до суду загальний трирічний строк позовної давності встановлений статтею 257 ЦК України сплив. Разом з цим, оскільки строк на звернення до суду з позовом настав під час дії обмежень карантинного характеру, після яких в Україні було введено воєнний стан, це є об`єктивними та поважними причинами пропуску процесуального строку, у зв`язку з чим позивач просить суд поновити строк позовної давності для подання до суду позову.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Як вбачається зі змісту позовної заяви право вимоги до відповідача за кредитним договором від 06.03.2018 року перейшло 12.04.2018 року тобто загальний трирічний строк позовної давності встановлений статтею 257 ЦК України сплив 12.04.2021.
Разом з цим, Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Частиною 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року. Таким чином, на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року.
Відповідно Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово було продовжено та який діяв на час звернення позивача з цим позовом до суду.
З урахування вищезазначеного суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим, строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом не сплив, у зв`язку з чим відсутні підстави для його поновлення.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи 06.03.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 95777, відповідно до якого Товариство надало Позичальнику кредитні кошти у сумі 3500,00 грн (а.с.53 на звороті-55).
Згідно з умовами Індивідуальної частини договору № 95777 про надання фінансового кредиту від 06.03.20218 Товариство надає Клієнту грошові кошти в розмірі 3500 грн. 00 коп. (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п. 1.1 Індивідуальної частини договору). 
Пунктом 1.2 Індивідуальної частини договору сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 1.2.1. 1,71 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (624,15 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту. 
Згідно з п. 1.3. Індивідуальної частини договору, сукупна вартість кредиту складає 151,30 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 5295,50 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: 1.3.1. проценти (відсотки) за користування кредитом 51,30 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 1795,50 грн. (у грошовому виразі). 
За змістом п.1.4. Індивідуальної частини договору строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів. 
Згідно з п.1.5 Індивідуальної частини договору кредит надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок Клієнта (п. 1.5.1.Договору). 
Пунктом 1.6. Індивідуальної частини договору передбачено можливість продовження строку користування кредитом, а саме: Клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредиту складає не менше ніж 400,00 (чотириста) гривень 00 копійок, строк користування кредитом автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів на такий самий строк і на таких самих умовах (при цьому укладання додаткового договору не потребується). 
Відповідно до п. 1.7. Індивідуальної частини договору невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання фінансових кредитів ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», які розміщені на сайті www.creditplus.ua. Підписуючи цей Договір, Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.
За змістом п. 2.2 Індивідуальної частини договору Товариство зобов`язане видати Клієнту кредит не пізніше наступного робочого дня з дня підписання цього Договору та прийняти від Клієнта виконання зобов`язань за цим Договором (у тому числі дострокове - як частинами, так і в повному обсязі).
Згідно з п.2.4. Індивідуальної частини договору Клієнт зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 3.1. Індивідуальної частини договору).
Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту (перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок Клієнта) до дня повного погашення заборгованості за Договором (зарахування коштів на поточний банківський рахунок Товариства) включно. У разі порушення Клієнтом строків виконання зобов`язань за Договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1.8 % (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству процент за користування кредитом у розмірі 1.8 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору. (п. 3.2., 3.4. Індивідуальної частини договору).
За невиконання зобов`язань за Договором його умовами передбачено нарахування пені та штрафу, а саме:у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству: 
4.4.1. пеню в розмірі 3% (три процента) від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 (дев`яносто) днів;
4.4.2. на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн.; 
4.4.3. на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн.; 
4.4.4. на 90 (дев`яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн.
Згідно Додатку №1 до кредитного договору, сторони погодили Графік розрахунків до договору про надання фінансового кредиту №95777 від 06.03.2018 року, зі змісту якої вбачається, що сума кредиту становить - 3500,00 грн, сума нарахованих процентів - 1795,50 грн, разом до сплати - 5295,50 грн. Дата повернення кредиту не пізніше 05.04.2018 (а.с.55 на звороті).
Із Довідки ТОВ «Авентус Україна» вбачається, що Договір №95777 зі сторони позичальника було підписано електронним підписом, що створений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А922486, який сформовано автоматично на стороні Товариства та направлено позичальнику на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , повідомлений останнім Товариству відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Дата переказу кредитних коштів 06.03.2018, сума кредиту 3500,000 грн, стандартна процентна ставка - 1,80% в день (а.с.16).
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як встановлено судом, відповідачем підписано Договір про надання фінансового кредиту №95777 від 06.03.2018 року в електронному вигляді, який підписано позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатора А922486.
Факт отримання кредиту на наявності кредитної заборгованості доведені позивачем та позичальником не спростовано.
За вказаних обставин, суд вважає доведеним факт ознайомлення ОСОБА_1 з умовами кредитування, прийняття їх та наявності кредитної заборгованості.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» вих. № 5606-ВП від 22.05.2025 року позивач підтверджує, що відповідно до договору ВП-200417-1 від 20.04.17, укладеного між цими установами, було здійснено за дорученням ТОВ "Авентус Україна" успішні перекази коштів на картки клієнтів, зокрема, пункт 29, 06.03.2018 на суму 3500 грн 00 коп, маска картки НОМЕР_2 , код авторизації 732069, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus-198109 (а.с.18-26). 
Згідно з довідкою ТОВ «Авентус Україна» вих. №4844/25-Е від 22.05.2025 надано дані, які підтверджують видачу на платіжні карти клієнтів онлайн кредитів, зокрема, право вимоги по яким було передано ТОВ «ВІН ФІНАНС» за Договором № 9577 позичальнику ОСОБА_1 рнокпп НОМЕР_3 , за кодом транзакції creditplus-198109 (а.с.57-61).
Натомість, свої зобов`язання за Кредитним договором ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим згідно з відповідним Розрахунком (карта обліку договору), сформованим первісним кредитором, станом на 16.07.2018 року у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 15845,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3500,00 грн, заборгованість за відсотками у сумі 1890,00 грн. штраф у сумі 900,00 грн та пеня у сумі 9555,00 грн (а.с. 29-31).
Аналогічні відомості про наявність та розмір заборгованості викладені у Розрахунку заборгованості ТОВ «Авентус Україна» (станом на дату відступлення прав вимоги) (а.с.16 на звороті).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Крім того, у відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Вказана правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у № справі № 2-1055/11.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
За змістом ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Довіра та Гарантія», яке змінило найменування на «Він Фінанс» було укладено Договір факторингу № 1, та в подальшому 17.07.2018 року Додаткову угоду № 1, до цього договору факторингу, відповідно до якої позивач набув право вимоги до ряду боржників, в тому числі до відповідачки за кредитним договором (а.с.36-38,17).
Наказом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» №55-к від 25.07.2024 року, з 25.07.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (а.с.40).
Довідкою №84/25-АГ від 03.04.2025 року ТОВ «Авентус Україна» пiдтверджує здiйснення товариством з обмеженою вiдповiдальнiстю «Bін Фінанс» (до змiни назви - ТОВ «Фiнансова компанiя «Довiра та гарантiя»), розрахункiв за вiдступленi права вимоги до позичальникiв ТОВ «Авентус Україна», вiдстyплення яких вiдбулось на пiдставi Договору факторингу N 1 вiд 12.04.2018 року (а.с.13).
Згідно з п.4.1. Договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку.
Реєстром прав вимоги №4 від 17.07.2018 року від ТОВ «Авентус Україна до ТОВ ««Фiнансова компанiя «Довiра та гарантiя» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 (пункт 1094) за Договором №95777 від 06.03.2018 року на загальну суму 6160,00 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 3500,00 грн, заборгованість за відсотками - 1890,00 грн (а.с.36-29, 8-9).
За умовами укладеного між сторонами договору ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу кредит в розмірі 3500,00 грн на строк 30 днів. Процентна ставка (фіксована) - 1,71 % за один день користування кредитом, сукупна вартість кредиту у разі належного виконання позичальником умов договору складає 151,30% від суми кредиту, тобто 5295,50 грн.
Також, пунктом 3.4. Договору сторони погодили, що у разі порушення Клієнтом строків виконання зобов`язань за Договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,8 % (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству процент за користування кредитом у розмірі 1,8 % (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1,4 цього Договору. При цьому Клієнт розуміє та надає згоду Товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору. 
Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконувала, жодного платежу на рахунок первісного кредитора, який надав розрахунок заборгованості, не здійснила, тому нарахування відсотків за користування кредитом було проведено згідно з вимогами п.3.4 Договору, а саме протягом обумовленого Договором 30 - денного строку за стандартною ставкою 1,8% на залишок заборгованості, тобто по 63,00 грн щодня та станом на 16.07.2018 року загальна заборгованість становила 5390,00 грн, з них основний борг-3500,00 грн. та відсотки - 1890,00 грн. 
З цього ж розрахунку заборгованості вбачається, що у подальшому нарахування процентів за користування кредитом після 30-денного строку дії договору було припинено, натомість позикодавець продовжував нараховувати позичальнику штрафи та пені до дня відступлення права вимоги.
Нарахування пені та штрафів у випадку прострочення повернення суми кредиту передбачені п.4.4 (п.4.4.1,.4.4.2,.4.4.3,.4.4.4.) Договору.
Тому первісним кредитором було додатково нараховано заборгованість за пенею в сумі 9555,00 грн та штрафами у сумі 900,00 грн.
Вирішуючи питання про стягнення штрафу суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Зміни до цього Кодексу можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Крім того, із Реєстру прав вимог №4 від 17.07.2018 року вбачається, що до ТОВ «Він Фінанс» від первісного кредитора перейшло право вимоги по заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 95777 від 06.03.2018 року у загальній сумі 5390,00 грн, тобто лише за тілом кредиту у сумі 3500,00 грн та відсотках у сумі 1890,00 грн., порахованих первісним кредитором в межах 30-денного строку кредитного договору. Таким чином, право вимоги по штрафах та пені ТОВ «Він Фінанс» від первісного кредитора не отримувало.
Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 в загальній сумі 5390,00 грн, з яких сума основного боргу - 3500,00 грн та борг за відсотками - 1890,00 грн., а вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за пенею та штрафами у розмірі 10455,00 грн задоволенню не підлягає.
Позивачем також пред`явлено до стягнення суму збитків з урахуванням 3% річних, порахованих за період з 23.02.2019 по 23.02.022 року у сумі 1427,35 грн та суму інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань за той самий період у сумі 3464,74 грн.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Нарахування 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань (постанова ВП ВС від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15).
За вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, беручи до уваги вищевказану норму закону, суд вважає, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути інфляційні втрати за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 року.
Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) 
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
5390,00х1,21866444-5390,00=1178,60 грн.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення на його користь з ОСОБА_1 інфляційних втрат підлягає задоволенню у сумі 1178,60 грн.
Також, за прострочення грошового зобов`язання до стягнення з ОСОБА_1 належать 3 % річних: за період з 23.02.2019 до 31.12.2019 року (за 312 днів) 138,22 грн., за період з 01.01.2020 до 31.12.2020 року (за 366 днів) 161,70 грн., за період з 01.01.2021 до 23.02.2022 року (за 412 днів) 185,62 грн., а всього 485,54 грн., порахованих за формулою: 
Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, 
Де С - сума заборгованості,
Д - кількість днів прострочення.
Відповідач доказів належного виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів суду не надала, розрахунок заборгованості, складений представником позивача, не спростувала.
Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно - правового спору.
Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він Фінанс» підлягає заборгованість у загальній сумі 7054,14 грн, з яких: сума основного боргу - 3500,00 грн, сума боргу за процентами - 1890,00 грн, сума збитків з урахуванням 3% річних - 1178,60 грн, сума інфляційних втрат - 485,54 грн.
Визначаючи розмір понесених витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2422,40 грн.
Враховуючи, що позов ТОВ «Він Фінанс» задоволено частково, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, визначає позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у загальній 8061,88 грн, що становить 34,02 % від пред`явленої позивачем суми стягнення, при поданні позовної заяви сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн, відтак до стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача належить судового збору у сумі 824,10 грн (2422,40х34,02/100).
Також, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано Договір про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року (а.с.32-34), Додаткова угода до Договору №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024 року (а.с.15), Детальний опис наданих послуг (виконаних робіт) на підставі вищевказаного Договору (а.с.14), Акт на підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 04.07.2025 року (а.с.11), Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.39).
Таким чином, суд під час вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оцінивши обґрунтованість пред`явлених вимог, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення цієї вимоги з огляду на наступне.
Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
Згідно з п.4.1 Договору про надання правової допомоги вартість послуг, що надається Адвокатським бюро, складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п. 4.7 даного Договору.
Додатковою угодою до Договору №33 про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року підтверджується надання адвокатським бюро «Анастасії Миньковської» здійснення представництва та захисту інтересів клієнта у справі щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
Детальний опис робіт (наданих послуг) від 22 березня 2024 року та Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 21.08.2025 року підтверджує здійснення адвокатським бюро «Анастасії Миньковської» підготовки позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості у сумі 5000,00 грн.
Однак, зважаючи на те, що суд розглянувши справу, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, заявлена сума на відшкодування правничої допомоги також підлягає до стягнення пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 39,89% від пред`явленої позивачем суми стягнення, тобто у розмірі 1701,00 грн (5000х34,02/100).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 76, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, ст.ст.261, 509, 525, 526, 530, 551, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд
У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (код ЄДРПОУ 38750239) заборгованість за кредитним договором № 95777 від 06.03.2018 року у загальному розмірі 7054,14 грн, з яких: сума основного боргу - 3500,00 грн, сума боргу за процентами - 1890,00 грн, сума збитків з урахуванням 3% річних - 1178,60 грн, сума інфляційних втрат - 485,54 грн., судовий збір у сумі 824,10 грн, та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1701,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено 14.05.2026 р.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (ЄДРПОУ 38750239, адреса м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, пошта ecourt@dgfinance.com.ua, тел. 380671510087).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя