Справа № 350/1875/19 
Провадження № 22-ц/4808/2/26 
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.,
за участю секретаря – Гудяк Х.М. 
учасники справи
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду 
апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2021 року, ухвалене в складі судді Бейко А.М., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого зазначила, що з 29.09.2008 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який згідно рішення Рожнятівського районного суду від 25 березня 2019 року розірвано.
За час проживання в шлюбі, сторонами набуто рухоме майно, а саме: кутовий диван вартістю 12000 грн; розкладний диван вартістю 8000 грн; мебельний спальний набір вартістю 7000 грн; кухонний набір вартістю 6000 грн; комп`ютерний стіл вартістю 2200 грн; комп`ютерне крісло вартістю 1200грн; телевізор «Самсунг» вартістю 5000; тюнер вартістю 500 грн; антену вартістю 1400 грн; морозильну камеру «Атлант» вартістю 10000; холодильник «Атлант» вартістю 10000; пральну машину «Сіменс» вартістю 3000 грн; мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 2000 грн;інгалятор вартістю 1000 грн; порох отяг вартістю 2000 грн; електричну м`ясорубку вартістю 2000 грн; ноутбук «Азус» вартістю 4000 грн; електроміксер вартістю 1000 грн; духовну плиту вартістю 2000 грн; бетономішалку вартістю 5000 грн; бензопилу вартістю 5000 грн; комплект кахлю на п`ятикутну групку вартістю 10000 грн; комплект кахлю на подвійну групку вартістю 10000 грн; цеглу просту в кількості 1500 шт. вартістю 6000 грн; цеглу лицьову в кількості 2000 шт. вартістю 16000 грн; шуруповерт вартістю 1500 грн; двері міжкімнатні – 7 шт. одно дверних та 1 двох дверні вартістю 44000 грн; шубер, люфтики та 2 дверок до групки 1200 грн. 
Крім того, в період шлюбу сторони отримали план для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд, який оформлено на відповідача та в 2014 році почали будівництво 
Позивачка вказує на те, що на даний час новозбудований житловий будинок по АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,2500 га, кадастровий номер 2624884102:05:003:0167, ще не завершений будівництвом та не введений в експлуатацію. На даний час сторони не можуть досягнути згоди по розподілу зазначеного вище рухомого та нерухомого майна, у зв`язку із чим позивачка просила суд розділити спільне майно, виділивши позивачці 1/2 частину будинковолодіння та 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 2624884102:05:003:0167 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташоване по АДРЕСА_1 та виділити позивачці 1/2 частину вищеперерахованого рухомого майна.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задоволено частково.
Суд поділив спільне сумісне майно подружжя та виділив ОСОБА_1 1/2 частину будинковолодіння та 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер №2624884102:05:003:0167 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташоване в АДРЕСА_1 .
Виділив ОСОБА_1 рухоме майно: кутовий диван вартістю 12000 грн; розкладний диван вартістю 8000 грн; мебельний спальний набір вартістю 7000 грн; кухонний набір вартістю 6000 грн; телевізор «Самсунг» вартістю 5000 грн; тюнер вартістю 500 грн; антену вартістю 1400 грн; пральну машину «Сіменс» вартістю 3000 грн; інгалятор вартістю 1000 грн; порохотяг вартістю 2000 грн; ноутбук «Азус» вартістю 4000 грн; електроміксер вартістю 1000 грн; духовну плиту вартістю 2000 грн; бензопилу вартістю 5000 грн; цеглу просту в кількості 1500 шт. вартістю 6000 грн; цеглу лицьову в кількості 2000 шт. вартістю 16000 грн; шуруповерт вартістю 1500 грн.
Виділив ОСОБА_2 рухоме майно : холодильник «Атлант» вартістю 10000 грн, електричну м`ясорубку вартістю 2000 грн, бетономішалку вартістю 5000 грн, комплект кахелю на п`ятикутну грубку вартістю 10000 грн, комплект кахелю на подвійну грубку вартістю 10000 грн, двері міжкімнатні 8 шт. вартістю 44000 грн та шубер, люфтики та 2 дверок до грубки вартістю 1200 грн.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 895 гривень.

Не погоджуючись з рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2021 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким виділити ОСОБА_2 морозильну камеру «Атлант» та відмовити у задоволенні позовних вимог щодо виділення ОСОБА_1 1/2 будинковолодіння та 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер №2624884102:05:003:0167 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташоване в АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник послався на те, що в суді першої інстанції сторонами було подано до суду письмове обґрунтування щодо поділу сумісного майна подружжя, в якому відповідач зазначив, що сторони дійшли згоди про поділ рухомого майна, а саме: відповідачу виділити наступне нерухоме майно: морозильну камеру «Атлант» вартістю 10 000 грн, холодильник «Атлант» вартістю 10000 грн, електричну м`ясорубку вартістю 2000 грн, бетономішалку вартістю 5000 грн, комплект кахелю на п`ятикутну грубку вартістю 10000 грн, комплект кахелю на подвійну грубку вартістю 10000 грн, двері міжкімнатні 8 шт. вартістю 21 000 грн та шубер, люфтики та 2 дверок до грубки вартістю 1200 грн.
Проте суд здійснюючи поділ не виділив у його власність морозильну камеру «Атлант» вартістю 10 000 грн.
Крім того скаржник не погоджується із виділенням ОСОБА_1 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер №2624884102:05:003:0167 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , оскільки зазначена земельна ділянка була виділена йому Гринківською сільською радою до одруження з позивачкою, що підтверджується заявою відповідача до сільського голови Осмолодської сільської ради №51 від 31.07.2005 року та рішенням 12-ої сесії 4-ого демократичного скликання Осмолодської сільської ради від 31.07.2005 року.
Судом першої інстанції не було враховано обставини того, що всі пиломатеріали для будівництва спірного будинку надано в борг його батьком. Цегла для облицьовування будинку була придбана на кошти, які відповідач взяв у борг у ОСОБА_3 .
Відповідач просив суд допитати зазначених осіб в якості свідків, проте судом першої інстанції цього зроблено не було.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021 року справу розподілено судді-доповідачу ОСОБА_4 у складі колегії: Василишин Л.В., Максюти І.О.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження по даній справі, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та на час проведення експертизи провадження в справі зупинено.
23 січня 2025 року на адресу суду надійшли матеріали справи разом з висновком експерта №08/12/С за результатами проведення судової оціночно-будівельної, оціночно-земельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи по цивільній справі №350/1875/19.
У зв`язку з звільненням судді ОСОБА_5 у відставку, 23.01.2025 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та справу розподілено судді-доповідачу Луганській В.М. у складі колегії суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 січня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року апеляційне провадження у справі було зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 607/10858/22. 
08 квітня 2026 року у справі 607/10858/22 Великою Палатою Верховного Суду ухвалено рішення, 29 квітня 2026 року надано загальний доступ в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 травня 2026 року поновлено провадження у справі та справу призначено до розгляду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу в межах її доводів.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 – Родіков І.С. про задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Скаржник просить скасувати рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким виділити ОСОБА_2 морозильну камеру «Атлант» та відмовити у задоволенні позовних вимог щодо виділення ОСОБА_1 будинковолодіння та частину земельної ділянки, кадастровий номер №2624884102:05:003:0167 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташоване в АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі скаржник не оскаржує рішення в частині виділеного йому та ОСОБА_1 рухомого майна, тому апеляційний суд відповідно до частини 1ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.09.2008 року по 25.03.2019 року, в шлюбі отримано земельну ділянку та розпочато будівництво житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 , з урахуванням вимог ст..ст. 69, 70 СК України, тому дійшов висновку про поділ майна подружжя.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України). Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тлумачення змісту статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15 сформульовано висновок, що законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що 29.09.2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 , який рішенням Рожнятівського районного суду від 29 березня 2019 року розірвано.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі ними придбано майно: кутовий диван вартістю 12000 грн; розкладний диван вартістю 8000 грн; мебельний спальний набір вартістю 7000 грн; кухонний набір вартістю 6000 грн; комп`ютерний стіл вартістю 2200 грн; комп`ютерне крісло вартістю 1200грн; телевізор «Самсунг» вартістю 5000; тюнер вартістю 500 грн; антену вартістю 1400 грн; морозильну камеру «Атлант» вартістю 10000; холодильник «Атлант» вартістю 10000; пральну машину «Сіменс» вартістю 3000 грн; мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 2000 грн;інгалятор вартістю 1000 грн; порох отяг вартістю 2000 грн; електричну м`ясорубку вартістю 2000 грн; ноутбук «Азус» вартістю 4000 грн; електроміксер вартістю 1000 грн; духовну плиту вартістю 2000 грн; бетономішалку вартістю 5000 грн; бензопилу вартістю 5000 грн; комплект кахлю на п`ятикутну групку вартістю 10000 грн; комплект кахлю на подвійну групку вартістю 10000 грн; цеглу просту в кількості 1500 шт. вартістю 6000 грн; цеглу лицьову в кількості 2000 шт. вартістю 16000 грн; шуруповерт вартістю 1500 грн; двері міжкімнатні – 7 шт. одно дверних та 1 двох дверні вартістю 44000 грн; шубер, люфтики та 2 дверок до групки 1200 грн. 
ОСОБА_2 до суду першої інстанції 09 липня 2021 року було подано заяву про розподіл рухомого майна, в якій відповідач зазначив, що сторони дійшли згоди про поділ рухомого майна, а саме про виділення відповідачу морозильної камери «Атлант» вартістю 10 000 грн, холодильника «Атлант» вартістю 10000 грн, електричної м`ясорубки вартістю 2000 грн, бетономішалки вартістю 5000 грн, комплекут кахелю на п`ятикутну грубку вартістю 10000 грн, комплекту кахелю на подвійну грубку вартістю 10000 грн, дверей міжкімнатних 8 шт. вартістю 21 000 грн та шубер, люфтики та 2 дверок до грубки вартістю 1200 грн.
09 липня 2021 року позивачка ОСОБА_1 надала суду заяву про виділення їй наступного майна: кутовий диван вартістю 12000 грн; розкладний диван вартістю 8000 грн; мебельний спальний набір вартістю 7000 грн; кухонний набір вартістю 6000 грн; телевізор «Самсунг» вартістю 5000 грн; тюнер вартістю 500 грн; антену вартістю 1400 грн; пральну машину «Сіменс» вартістю 3000 грн; інгалятор вартістю 1000 грн; порохотяг вартістю 2000 грн; ноутбук «Азус» вартістю 4000 грн; електроміксер вартістю 1000 грн; духовну плиту вартістю 2000 грн; бензопилу вартістю 5000 грн; цеглу просту в кількості 1500 шт. вартістю 6000 грн; цеглу лицьову в кількості 2000 шт. вартістю 16000 грн; шуруповерт вартістю 1500 грн.
Тобто, сторони під час розгляду справи у суді першої інстанції дійшли згоди, щодо поділу рухомого майна та у заявах зазначили про перелік майна, яке підлягає виділу сторонам.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Суд першої інстанції в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя не виділив у власність жодній із сторін морозильну камеру «Атлант» вартістю 10 000 грн, і в цій частині доводи апеляційної скарги є слушними.
З огляду на викладене, та враховуючи, що морозильна камера «Атлант» вартістю 10 000 грн є об`єктом спільного майна подружжя, позивачка не заперечувала проти виділення відповідчу вказаної морозильної камери, колегія суддів вважає за необхідне в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити відповідачу ОСОБА_2 морозильну камеру «Атлант» вартістю 10 000 грн.
При цьому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація половини вартості цього майна у розмірі – 5 400 грн.

Крім того, судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на землю, ОСОБА_2 на підставі рішення від 28.11.2010 року №8-2/2010 ІІ сесії, шостого демократичного скликання Осмолодської сільської ради є власником земельної ділянки площею 0, 2500 га, кадастровий номер 2624884102:05:003:016, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
04.08.2014 року Відділом містобудування, архітектури та будівництва Рожнятівської районної державної адміністрації ОСОБА_2 був виданий Будівельний паспорт за реєстраційним №145/28-1-14 на будівництво індивідуального житлового будинку та господарської будівлі на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 
Сторони не заперечують, що у період перебування у шлюбі сторони почали будівництво житлового будинку на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Спірний будинок є незавершений будівництвом та не введений у встановленому законом порядку в експлуатацію.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу.
Згідно висновку експерта № 08/12/C від 31 грудня 2024 року за результатами проведення судової оціночно-будівельної, оціночно-земельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи встановлено, що ступінь (відсоток) будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_2 на момент проведення експертизи, становить 85%. 
Ринкова вартість незавершеного будівництвом житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , без врахування вартості земельної ділянки, станом на час проведення дослідження, становить 1305735,00 грн. 
Ринкова вартість земельної ділянки площею 0,2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за кадастровим номером 2624884102:05:003:0167, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 439850,00 грн, 1/2 частин вказаної земельної ділянки, становить 219925,00 грн. (
Здійснити реальний поділ незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 , виходячи із рівності їх часток, технічно можливо та у висновку наведено два варіанти розподілу вказаного незавершеного будівництвом житлового будинку.
Отже, встановлено, що спірний об`єкт є незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2 , готовий на 85 %, проте не введений у встановленому законом порядку в експлуатацію.
При розгляді справи, колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 квітня 2026 року у справі № 607/108/58/22 (провадження № 14-138цс24), до розгляду якої зупинялося апеляційне провадження у цій справі, згідно яких відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
Суд першої інстанції залишив поза увагою, щобудинок, що розташований по АДРЕСА_1 не прийнятий в експлуатацію та є об`єктом незавершеного будівництва та дійшов помилкового висновку про виділення позивачці частини вказаного будинку.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У позовній заяві позивачка просила поділити спільне майно з відповідачем, виділивши їй 1/2 частину будинковолододіння та 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований будинок. Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачка не уточнювала позовні вимоги, при розгляді справи у суді апеляційної інстанції представник позивачки пояснив суду, що його довірителька не ставила питання реального поділу будинку, рішення суду першої інстанції не оскаржувала.
Відповідач при розгляді справи не заявляв вимог про реальний поділ спірного будинку. З урахуванням зазначеного, та вимог ч.1 ст.367 ЦПК України апеляційний суд позбавлений можливості на стадії апеляційного перегляду провести реальний поділ об`єкту незавершеного будівництвом.
Суд першої інстанції помилково виділив ОСОБА_1 1/2 частину будинковолодіння, не врахувавши, що спірний об`єкт не введений сторонами в експлуатацію у встановленому законом порядку, а тому має статус об`єкта незавершеного будівництва. За таких обставин поділ має здійснюватися саме як об`єкта незавершеного будівництва, а не як завершеного та такого, що введено в експлуатацію житлового будинку. Тому оскаржуване рішення в частині поділу вказаного об`єкту необхідно змінити та у порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 .

Щодо заперечень ОСОБА_2 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання запозивачкою права власності на частину земельної ділянки кадастровий номер №2624884102:05:003:0167, колегія суддів зазначає таке.
У постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17 зроблено правові висновки про те, що земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, лише у період з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно, вважається спільною сумісною власністю подружжя. У інших випадках таке майно належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.
Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на землю, ОСОБА_2 на підставі рішення від 28.11.2010 року №8-2/2010 ІІ сесії, шостого демократичного скликання Осмолодської сільської ради є власником земельної ділянки площею 0, 2500 га, кадастровий номер 2624884102:05:003:016, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Отже, оскільки спірну земельну ділянку отримано ОСОБА_2 на підставі рішення Осмолодської сільської ради від 28.11.2010 року №8-2/2010, зазначена земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_2 .
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 120 ЗК України, в редакції чинній на момент звернення позивача з позовом до суду, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 викладено висновок, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди superficies solo cedit (збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Отже, оскільки ОСОБА_1 має право на набуття права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 , який розміщений на земельній ділянці кадастровий номер №2624884102:05:003:0167 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою АДРЕСА_1 , тому відповідно до вимог ст. 120 ЗК України та 377 ЦК України до ОСОБА_1 також переходить права власності на дану земельну ділянку. Доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не було враховано обставини того, що всі пиломатеріали для будівництва спірного будинку надано в борг його батьком, а цегла для облицьовування будинку придбана на кошти, які відповідач взяв у борг у ОСОБА_3 , оскільки скаржником на підтвердження зазначеного не надано належних доказів та не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірний об`єкт незавершеного будівництвом будинку.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, шо апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2021 року в частині виділу ОСОБА_1 1/2 частини будинковолодіння та 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер №2624884102:05:003:0167 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташоване в АДРЕСА_1 у порядку поділу майна подружжя слід змінити, визнати за ОСОБА_1 право власності на частину незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер №2624884102:05:003:0167 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташоване в АДРЕСА_1 .
Резолютивну частину рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2021 року доповнити абзацом четвертим та п`ятим наступного змісту: «Виділити ОСОБА_2 морозильну камеру «Атлант» вартістю 10 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки майна у розмірі – 5 400 грн»

Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що є підстави для розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.
За подання позовної заяви ОСОБА_1 за вимогу майнового характеру сплачено судовий збір в розмірі 895 грн (т. 1 а.с. 1).
За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір в розмірі 1342,50 грн (т. 41 а.с. 164)
Відповідно до частини другої статті 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
Відповідно частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.
Згідно висновку експерта № 08/12/C від 31 грудня 2024 року за результатами проведення судової оціночно-будівельної, оціночно-земельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи встановлено, що ринкова вартість не завершеного будівництвом житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , без врахування вартості земельної ділянки, станом на час проведення дослідження, становить 1305735,00 грн. 
Ринкова вартість земельної ділянки площею 0,2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за кадастровим номером 2624884102:05:003:0167, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 439850,00 грн.
Виходячи із загальної вартості нерухомого та рухомого майна, вимоги майнового характеру заявлені ОСОБА_1 на загальну суму 852 630 грн (1/2 від ціни загальної вартості майна) 
Сума судового збору, яку ОСОБА_2 мав сплатити за подання апеляційної скарги становить 12 789,45 грн (150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви).
Отже, відповідно до положень ч. 2 ст. 176 ЦПК України та ст. 6 Закону України «Про судовий збір» є підстави для стягнення недоплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги в дохід держави.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, а саме на 0,97 %, тому враховуючи вже сплачену суму судового пропорційно задоволеним вимогам з ОСОБА_2 на користь держави за подання апеляційної скарги слід достягнути судовий збір в сумі 11 322,90 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2021 року в частині виділу ОСОБА_1 1/2 частини будинковолодіння та 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер №2624884102:05:003:0167 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташоване в АДРЕСА_1 змінити.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер №2624884102:05:003:0167 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 .

Резолютивну частину рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2021 року доповнити абзацом четвертим та п`ятим наступного змісту: 
«Виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_3 морозильну камеру «Атлант» вартістю 10 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості майна у розмірі – 5 400 грн».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_3 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 11 322,90 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 липня 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта