Номер провадження: 22-ц/813/5020/26 
Справа № 644/8967/25
Головуючий у першій інстанції Олійник К. І.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», від імені якого діє Клименко Тарас Васильович, на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 січня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Олійник К.І., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:

У травні 2025 року товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі по тексту – ТОВ «Бізнес позика») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що 22.12.2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 440891-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти у розмірі 17000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 .
Натомість, боржник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 04.09.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 44 475,81 грн.
З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 44475,81 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 17000,0 грн; суми прострочених платежів по процентах – 24925,81 грн; суми прострочених платежів за комісією – 2550,0 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.01.2026 рок позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 440891-КС-001 від 22.12.021 року у розмірі 34 890,00 (тридцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто) грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 17 000,00 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 17 890,00 грн; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.01.2026 року змінити в частині розміру заборгованості за процентами за користування кредитом, а саме змінити стягнену суму боргу та в решті оскаржуване рішення залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована хибними ототожненнями судом першої інстанції процентів, які нараховуються протягом строку кредитування у відповідності до положень ст. 1048 та смт. 1056-1 ЦК України та процентів, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання, тобто у випадку, коли сума кредиту за кредитним договором не повертається позичальником у визначений ним строк за ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому, скаржником зазначено, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається нарахування процентів за користування кредитом за відсотковою ставкою 0,86759976 % на залишок заборгованості по тілу кредиту в межах дії договору, а саме з 24.01.2021 року по 08.06.2022 року включно, та штрафні санкції не застосовувались. 
Скаржником при цьому стверджується, що оскільки боржником не сплачено жодного платежу га погашення кредиту, чим порушення зобов`язання, встановлені договором, що в свою чергу призвело до подорожчання кредиту і збільшення загального розміру нарахованих процентів за період користування кредитом, оскільки проценти нараховуються щоденно на фактичний залишок по тілу кредиту. 
Своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України сторони не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 22.12.2021 року між ТОВ «Бізпозика» та ОСОБА_1 укладено договір № 440891-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту в особистому кабінеті заявника розміщається оферта, яка є пропозицією в розумінні ч. 4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Після отримання оферти заявнику надсилається одноразовий ідентифікатор.
Відповідно до п. 1 договору кредиту, ТОВ «Бізпозика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 17 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.
Сторонами визначено, що кредит надано на 24 тижні, а саме по 08.06.2022 року.
Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,86759976 процентів за кожен день користування кредитом.
Пунктом 2. кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.
Пунктом 3. кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.
ТОВ «Бізпозика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 17000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про перерахування коштів (або платіжним дорученням).
Згідно розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання у повному обсязі, у зв`язку з чим у боржника станом на 04.09.2025 утворилась заборгованість за договором №440891-КС-001 про надання кредиту, яка відповідно до наданого розрахунку становить 44 475,81 грн, що складається з:
- суми прострочених платежів по тілу кредиту – 17 000,00 грн;
- суми прострочених платежів по процентах – 24 925,81 грн;
- суми прострочених платежів за комісією – 2 550,00 грн.
Згідно витребуваної судом інформації з АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) та 22.12.2021 року від позивача здійснено переказ коштів.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про кредит, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що факт отримання кредиту на наявності кредитної заборгованості ОСОБА_1 не спростовано. Надані позивачем докази свідчать, що ОСОБА_1 ознайомлена з умовами кредитування і прийняла їх. Відповідач не довела належного виконання зобов`язань за кредитним договором, розрахунок заборгованості не спростувала, відзив на позов не подала. За встановлених обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги щодо стягнення заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17 000,00 грн.
Щодо вимог про стягнення процентів за користування кредитомсуд дійшов висновку, що згідно умов кредитного договору від 22.12.2021 року № 440891-КС-001 сторонами визначено, що кредит ОСОБА_1 надано на 24 тижні, а саме по 08 червня 2022 року. Разом з цим, проценти за користування кредитом позикодавцем нараховано станом на 04 вересня 2025 року у розмірі 24 925,81 грн. З огляду на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором від 22.12.2021 року № 440891-КС-001 правомірно нараховувались до 08.06.2022 року, а саме у розмірі 17 890,00 грн, як це визначено у графіку платежів, що наданий позивачем, тому саме ця сума підлягає до стягнення, так як подальше нарахування відсотків за користування кредитними коштами, тобто поза межами строку дії договору позики, були безпідставними та неправомірними.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та з огляду на доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Окрім того, відповідно до ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно апеляційної скарги, скаржником оскаржується рішення Татарбунарського районного суду Одеської області виключно в частині розміру процентів за користування кредитними коштами, стверджуючи, що нарахування процентів за користування кредитом відбувалося за відсотковою ставкою 0,86759976 % на залишок заборгованості по тілу кредиту в межах дії договору, а саме з 24.01.2021 року по 08.06.2022 року включно, та штрафні санкції не застосовувались. Натомість, вказані доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне. 
Як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовується учасниками справи, 22.12.2021 року між ТОВ «Бізпозика» та ОСОБА_1 укладено договір № 440891-КС-001 про надання кредиту у відповідності до ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Зі змісту даного договору вбачається, що сторонами обумовлено розмір кредиту – 17000,0 грн, процентну ставку в день – 0,86759976 та строк надання кредиту – 24 тижні, до 08.06.2022 року.
При цьому, п. 2 договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредиту, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.
Тобто, умовами укладеного між сторонами договору визначено, що проценти за користування кредитними коштами нараховуються виключно в межах визначеного сторонами строку кредитування, а саме до 08.06.2022 року та згідно визначеного графіком платежів розмірі. Інші умови щодо порядку нарахування процентів за користування кредитом та їх розміру в зазначеному договорі № 440891-КС-001 про надання кредиту не вбачаються.
Пункт 3 договору натомість містить обумовлений сторонами графік платежів згідно якого проценти за користування кредитом становлять 17890,0 грн та загальна вартість кредиту становить 37440,0 грн (а.с. 46).
Разом з тим, як вбачається з позову, а також з наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 , позивачем визначено з моменту укладання договору з 22.12.2021 року станом на 04.09.2025 рік, та становить 24925,81 грн, що в свою чергу суперечить умовам вищезазначеного укладеного між сторонами договору про надання кредиту. 
Таким чином, з огляду на викладене, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та зроблено правильний висновок про часткове задоволення заявлених ТОВ «Бізнес Позика» позовним вимог в оскаржуваній останніми частині судового рішення, а саме щодо стягнення заборгованості по процентам, оскільки як вбачається з матеріалів справи, сторонами обумовлено в укладеного договорі про надання кредиту розмір процентів за користування кредитними коштами, який згідно графіку платежів становить 17890,0 грн та який відповідно підлягає стягненню з відповідача.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
З огляду на положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», від імені якого діє Клименко Тарас Васильович – залишити без задоволення.
Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 січня 2026 року – залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 08 травня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда