ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2026 р. Справа№ 910/11110/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ходаківської І.П.
суддів: Демидової А.М. 
Барсук М.А. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н. М.
за участю представників:
від позивача: Кухтик В. М.;
від відповідача: Юхименко С. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Акціонерного товариства "Укрнафта" 
на рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2025 (повний текст рішення складено 15.12.2025)
у справі № 910/11110/25 (суддя Пукшин Л. Г.)
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 
до Акціонерного товариства "Укрнафта" 
про стягнення 31 544 382, 44 грн

В С Т А Н О В И В:

03.09.2025 Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - позивач, АТ "Укртрансгаз") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - відповідач, АТ "Укрнафта") про стягнення 31 544 382, 44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором транспортування природного газу № 06.1/355-Г/1512001001 від 17.12.2015 в частині своєчасної оплати наданих у квітні 2017 року послуг замовленої потужності в точках входу до газорозподільної системи (розподілу потужностей).

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність підстав для стягнення плати за послугу гарантованої потужності на місяць, оскільки визначений у Додатку № 1/1 від 31.03.2017 обсяг розподілу потужності суперечить пункту 4 глави 1 Розділу ІХ Кодексу ГТС. Послуга гарантованої потужності на місяць відповідачем не замовлялась - оскільки попередня оплата надання такої послуги проведена не була, відповідно, послуга розподілу гарантованої потужності могла бути надана позивачем відповідачу на підставі підтверджених номінацій і за правилами розподілу потужності на період однієї газової доби. 

Також відповідач вважав неправомірним застосування позивачем постанови НКРЕКП від 28.03.2017 № 348, на підставі якої розраховано заявлену до стягнення суму, оскільки, на його думку, вказана постанова не підлягає застосуванню до спірних правовідносин та встановлювала тарифи на послуги транспортування природного газу для споживачів України для точок входу і точок виходу для ПАТ "Укртрансгаз", а не тарифи за послугу розподілу потужності. Крім того, відповідач посилався на те, що дію зазначеної постанови було зупинено ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2017 у справі № 826/5621/17. Також відповідач вважав, що обов`язок з оплати спірних послуг у нього не виник, оскільки позивачем не доведено направлення відповідачу відповідного рахунку на оплату.

Крім того, відповідач заявив про сплив строку позовної давності та просив застосувати наслідки його спливу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.12.2025 у справі № 910/11110/25 позов задоволено. Стягнуто з АТ "Укрнафта" на користь АТ "Укртрансгаз" 31 544 382, 44 грн заборгованості та витрати зі сплати судового збору у розмірі 378 532,59 грн.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що у квітні 2017 року позивач, на виконання умов договору, прийняв від відповідача 84 786,865 тис. куб. м видобутого природного газу, однак відповідач не оплатив послугу замовленої потужності в точках входу до газотранспортної системи. При цьому суд встановив, що сторонами у додатку № 1/1 від 31.03.2017 до договору транспортування природного газу № 06.1/355-Г/1512001001 від 17.12.2015 було погоджено величину послуги гарантованої потужності у період з 01.04.2017 по 30.04.2017 у загальному обсязі 2 952,267 тис. куб. м на добу, а відтак відповідач помилково вважав, що попередня оплата є замовленням договірної потужності. Оскільки пунктом 7.1 договору вартість послуги з розподілу потужності визначається за тарифами, які встановлюються регулятором, місцевий господарський суд для визначення тарифів застосував постанову НКРЕКП № 348 від 28.03.2017, якою встановлено Публічному акціонерному товариству "Укртрансгаз" тарифи на послуги транспортування природного газу для споживачів України для точок входу до газотранспортної системи та точок виходу з газотранспортної системи.

При цьому суд вважав, що оскільки постанова НКРЕКП № 348 від 28.03.2017 втратила чинність лише 01.01.2019, то на момент спірних правовідносин - у квітні 2017 року - вказана постанова в частині тарифу для точок входу у розмірі 296,80 грн (без ПДВ) за 1000 куб. м на добу була чинною. А враховуючи, що ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2017 у справі № 826/5621/17, якою було зупинено дію постанови НКРЕКП від 28.03.2017 № 348, була скасована, суд дійшов висновку про відсутність підстав не застосовувати тарифи, визначені нею, до спірних правовідносин у квітні 2017 року. За висновком суду, сторони погодили оплату вартості послуги з розподілу потужності на умовах повної попередньої оплати, і строк виконання зобов`язань з оплати настав до постановлення ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2017 у справі № 826/5621/17.

Щодо відсутності направлення рахунку-фактури, суд встановив, що така обставина не ставить у залежність обов`язок щодо оплати наданих послуг і не може бути підставою для звільнення від обов`язку своєчасної сплати грошових коштів за договором.

Також суд першої інстанції, посилаючись на положення статей 256, 257, 261, 253 ЦК України, а також пункти 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, дійшов висновку, що у зв`язку з продовженням перебігу позовної давності на період дії карантину та воєнного стану підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності у даній справі не вбачається.

Не погоджуючись із висновком суду, АТ "Укрнафта" 26.12.2025 (через систему "Електронний суд") звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати повністю рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2025 по справі № 910/11110/25 і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю, а судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про виникнення обов`язку відповідача з оплати послуги гарантованої (замовленої) потужності за квітень 2017 року з моменту підписання сторонами додатка № 1/1 від 31.03.2017, оскільки, на думку апелянта, за своєю правовою природою зазначена послуга споживається в процесі здійснення відповідної діяльності, тобто протягом квітня. 

Апелянт зазначав, що умовами договору передбачено оплату вартості договірної потужності на умовах 100 % попередньої оплати за п`ять робочих днів до початку газового місяця, а надання послуги розподілу потужності на газовий місяць здійснюється виключно за умови такої попередньої оплати. При цьому апелянт вважав, що мав право отримувати послугу розподілу потужності на період однієї газової доби на підставі укладеного договору транспортування та підтверджених оператором ГТС номінацій.

Крім того, апелянт не погоджувався з визначеним оператором ГТС обсягом наданих послуг за квітень 2017 року, посилаючись на те, що звіт оператора ГТС № 1 від 04.05.2017 щодо власного видобутку, транспортування та передачі природного газу в обсязі 84 786,865 тис. куб. м, на його думку, включає також гази власного видобутку інших газовидобувних підприємств.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги, суд визначив вартість наданої послуги у квітні 2017 року на підставі тарифу, який був встановлений постановою НКРЕКП № 348 від 28.03.2017, однак з 27.04.2017 така постанова втратила чинність на підставі ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2017 у справі №826/5621/17.

На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував судову практику, пославшись у своєму рішенні на постанову у справі № 910/1878/20, правовідносини у якій, за твердженням апелянта, не є подібними до спірних правовідносин у даній справі.

Також апелянт вважав помилковим висновок суду про те, що датою виникнення зобов`язання з оплати є перший робочий день після набрання чинності тарифу (01.04.2017), тобто 03.04.2017, оскільки, на його думку, відповідно до умов договору оплата вартості договірної потужності здійснюється за п`ять робочих днів до початку газового місяця, у якому забезпечується доступ до потужностей, тобто до 24.03.2017 (включно), у зв`язку з чим саме з цієї дати позивач був обізнаний про порушення свого права на попередню оплату. А оскільки Цивільний кодекс України не передбачає перенесення початку відліку строку позовної давності, то рішення суду ухвалено з порушенням частини 1 статті 261 та частини 4 статті 267 ЦК України.

Відповідно до протоколу передачі автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 апеляційну скаргу у справі № 910/11110/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Ходаківська І.П. - головуючий суддя, судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2026 апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 113 559,78 грн.

19.01.2026 через систему "Електронний суд" на адресу суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої додані належні докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 (колегія суддів у складі: Ходаківської І. П. - головуючої, Демидової А. М., Владимиренко С. В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укрнафта" на рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2025 у справі № 910/11110/25 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.03.2026; витребувано з суду першої інстанції матеріали справи.

29.01.2026 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення першої інстанції - без змін. Позивач вважав рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим на підставі норм матеріального та процесуального права, належним чином застосованих до спірних правовідносин. 

На думку позивача, заборгованість відповідача підтверджується не лише підписаним додатком № 1/1 від 29.03.2017, а й сукупністю інших наданих доказів, зокрема актів та звітів. При цьому позивач зазначав, що оплата має здійснюватися незалежно від фактичного використання замовленої потужності, тобто за принципом "бери або плати". Стосовно доводів апелянта щодо права на отримання послуги розподілу потужності на період однієї газової доби на підставі договору транспортування та підтверджених оператором ГТС номінацій, позивач зазначав, що відповідач помилково тлумачить положення Кодексу ГТС, оскільки наведена ним норма стосується точок входу/виходу на міждержавних з`єднаннях та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, позивач вказував, що відповідач не може посилатися в апеляційній скарзі на обставини, які не заявлялися під час розгляду справи судом першої інстанції, зокрема щодо зупинення дії постанови НКРЕКП № 348 від 28.03.2017 на підставі ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2017 у справі № 826/5621/17.

При цьому позивач погодився з висновком суду першої інстанції щодо моменту настання строку виконання зобов`язання та початку перебігу позовної давності. Також позивач вважав релевантним застосування судом першої інстанції висновків, викладених у справі № 910/1878/20, оскільки вони зроблені у подібних правовідносинах щодо предмета спору. 

12.02.2026 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/851/26 від 09.03.2026 у справі № 910/11110/25, у зв`язку із перебуванням судді Владимиренко С.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2026 справу № 910/11110/25 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І. П., судді: Євсіков О. О., Демидова А. М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 прийнято до провадження апеляційну скаргу АТ "Укрнафта" у справі № 910/11110/25 у визначеному складі суду та призначено її розгляд на 09.04.2026.

08.04.2026 суддя Євсіков О. О. заявив самовідвід від розгляду справи № 910/11110/25. 

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 задоволено заяву судді Євсікова О. О. про самовідвід від розгляду справи № 910/11110/25 та передано матеріали для визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1152/26 від 13.04.2026 у справі № 910/11110/25 призначено повторний автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026 справу № 910/11110/25 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 прийнято до провадження апеляційну скаргу АТ "Укрнафта" у справі № 910/11110/25 у визначеному складі суду та призначено її розгляд на 14.05.2026.

13.05.2026 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із залученням до невідкладних робочих процесів, про які йому не було відомо завчасно.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 відкладено розгляд справи до 20.05.2026.

У судове засідання 20.05.2026 представники сторін з`явилися.

У судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити, а представник позивача - відмовити у її задоволенні.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права при вирішенні позову, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.12.2025 між Акціонерним товариство "Укртрансгаз" (надалі - оператор) та Акціонерним товариством "Укрнафта" (надалі - замовник) було укладено договір транспортування природного газу №06.1/355-Г/151201001 (надалі - договір), керуючись Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2493 (далі - Кодекс).

У розділі 2 договору визначено предмет договору, зокрема:
за цим договором оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі - Послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких Послуг (п.2.1.). 
Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором (п.2.2.). 
Послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором: 
- послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності); 
- послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування); 
- послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування) (п. 2.3.).

Обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього договору (п. 2.4.). 

Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі (п. 2.6.).

Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів (п. 2.7.).

Відповідно до п. 3.1 договору оператор зобов`язаний, зокрема: своєчасно надавати Послуги належної якості; розміщувати на своєму веб-сайті чинні тарифи, вартість послуг балансування. Типовий договір транспортування природного газу і Кодекс; повідомляти замовника про зміну умов, які стали підставою для укладення цього договору; здійснити додаткову оплату замовнику у разі недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним в точках виходу з газотранспортної системи, в порядку, визначеному цим договором.

За умовами п. 4.1. договору замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому Послуг; вчасно врегульовувати небаланси; не перевищувати замовлені потужності, визначені в цьому договорі; повідомляти оператора про зміну умов, які стали підставою для укладення цього договору; здійснити додаткову оплату оператору у разі перевищення розміру договірної потужності та/або недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним в газотранспортну систему, в порядку, визначеному цим договором.

Згідно з п. 5.1. договору порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання-передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи та визначення і перевірки параметрів якості в цих точках здійснюються сторонами відповідно до вимог Кодексу та з урахуванням цього договору.

У пунктах 6.1., 6.2. договору визначено, що оператор забезпечує наявність відповідних потужностей в точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи згідно з додатком 1 до цього Договору (розподіл потужності). Розподіл потужності здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу.

У розділі 7 договору сторонами визначено тарифи, а саме: 
7.1. вартість послуг розраховується: розподіл потужності - за тарифами, які встановлюються Регулятором; транспортування - за тарифами, які встановлюються Регулятором; балансування - за фактичною вартістю, яка визначається відповідно до порядку, встановленого Кодексом. 
7.2. Оператор розміщує інформацію про чинні тарифи та базову ціну газу на своєму веб-сайті: www.utg.ua.
7.3. Тарифи, передбачені пунктом 7.1 цього розділу, є обов`язковими для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг застосовується сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 8.1. договору величина договірної потужності замовника визначається згідно з величиною потужностей, визначених у додатку 1 до цього Договору. Величина договірної потужності замовника визначається відповідно до розподілу потужності, який здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу, та оформлюється додатком 1 до цього Договору.

Згідно з положеннями п. 8.3. договору вартість договірної потужності на період газового місяця визначається як сума вартості договірних потужностей за кожен день газового місяця.
Оператор направляє рахунки-фактури на електронну адресу замовника. 
Оплата вартості договірної потужності замовником здійснюється на підставі рахунка-фактури шляхом перерахування грошових коштів в сумі вартості замовленої потужності на період газового місяця на рахунок Оператора на умовах 100 відсотків попередньої оплати за п`ять робочих днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей.
Замовник сплачує Оператору вартість замовленої потужності, як зазначено в цьому розділі, незалежно від того, була чи не була повністю використана замовлена потужність.
Вартість послуг транспортування природного газу в точці виходу складається з двох частин: перша - виражена в грошовій формі (визначається з урахуванням тарифів у точках виходу та замовленої потужності в цих точках); друга - у натуральному вираженні обсягів природного газу для забезпечення витрат оператора для точок виходу (визначається у відсотках до обсягу протранспортованого газу в точках виходу), що передаються замовником оператору за кожний газовий місяць та оформлюються актом приймання-передачі природного газу до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.

Згідно з п. 11.1. договору послуги, які надаються за цим договором, за винятком послуг балансування, оформлюються оператором і замовником актами наданих послуг.

Пунктами 11.2. та 11.3. договору визначено, що оператор до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за газовий місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою оператора. Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути оператору один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов цього Договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість послуг визначається за даними оператора.

Оператор і замовник зобов`язується здійснювати звірку розрахунків щокварталу до двадцять п`ятого числа місяця, наступного за кварталом. Звірка розрахунків оформлюється сторонами актом звірки (п. 11.5. договору).

За умовами п. 12.1. договору протягом всього строку отримання послуг замовник надає оператору та підтримує на належному рівні фінансове забезпечення відповідно до вимог Кодексу.

Фінансове забезпечення щодо замовленої потужності надається у формах, визначених Кодексом, в сумі місячних зобов`язань на користь оператора (п.12.2. договору).

Цей договір, відповідно до п. 17.1., в редакції додаткової угоди № 2 від 20.12.2017, набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2022, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

При цьому, в квітні 2017 року позивач, на виконання умов договору, прийняв від відповідача 84 786,865 тис. куб. м. видобутого природного газу, що підтверджується звітом про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу № 1 від 04.05.2017 та актом приймання-передачі природного газу за квітень 2017 від 05.05.2017 на 15 054,930 тис. куб. м. та актом приймання-передачі природного газу за квітень 2017 на загальний обсяг та 69 731,935 тис. куб. м.

Враховуючи погоджену сторонами гарантовану договірну потужність (2 952,267 тис. куб. м/доба, відповідно до додатку 1/1 від 31.03.2017 до договору), замовлена потужність відповідача за квітень 2017 становила 88 568,010 тис. куб. м., тоді як відповідачем подано на точку входу 84 786,865 тис. куб. м.

На виконання умов договору позивач склав рахунок №06.1/355-Г/151201001/P/1 від 20.04.2017 на загальну суму вартості замовленої у квітні 2017 послуги розподілу потужності на точці входу у розмірі 31 544 382,44 грн.

У зв`язку з несплатою відповідачем вартості послуг розподілу потужності за договором, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 31 544 382, 44 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені статтею 901 ЦК України та спеціальним законодавством - Законом "Про ринок природного газу", Кодексом ГТС, Типовим договором. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 07.04.2023 у справі № 908/2504/21.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачає, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом норми статті 903 ЦК України, положень пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи (який визначає одним із принципів доступу суб`єктів ринку природного газу до газотранспортної системи здійснення своєчасної та повної оплати послуг, наданих оператором газотранспортної системи), положень глави 2 розділу VIII цього Кодексу, положень Типового договору, а також враховуючи умови пункту 3.2 Договору (пункт 3.1 постанови), послуги транспортування природного газу надаються на умовах їх оплатності, що визначаються відповідними нормами та умовами Договору.

При цьому, за змістом наведених положень, умов Типового договору та умов Договору правила та вимоги щодо оплатності послуг транспортування природного газу застосовуються у разі надання відповідних послуг. Тоді як за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг (оператор) позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг (замовника).

З цим висновком щодо застосування норм права також узгоджується і визначений в пункті 8.3 Договору порядок розрахунку замовника послуг за замовлену потужність, зокрема з обов`язком замовника сплачувати оператору вартість замовленої потужності незалежно від того, була чи не була повністю використана замовлена потужність.

Особливість визначеного договором порядку надання послуги замовленої (гарантованої) потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (пункт 2.3 Договору) полягає в особливості фіксування факту її передачі (у відповідному обсязі), що здійснюється шляхом підписання сторонами додатку № 1, який за умовами договору є необхідним і достатнім доказом надання оператором замовнику вказаної послуги в узгодженому обсязі у відповідному газовому періоді (пункт 2.4 договору).

Отже, особливість вказаної послуги у правовідносинах з транспортування природного газу полягає в тому, що її надання оператором і отримання замовником (у вигляді доступу до використання) відбувається в один і той же момент - в момент вчинення правочину щодо узгодження сторонами обсягу цієї послуги на відповідний газовий період шляхом підписання додатку № 1 до договору з визначеними сторонами обсягами гарантованої (замовленої) місячної потужності у відповідному газовому періоді (пункти 2.3, 2.4 договору), що і засвідчує як факт надання цієї послуги оператором, так і факт її отримання замовником, а відповідно, обумовлює виникнення у замовника (Позивача) обов`язку, передбаченого в пункті 8.3 договору, оплатити цю послугу на умовах та за правилами цього пункту договору.

За таких обставин доводи апелянта про те, що саме попередня оплата за п`ять робочих днів до початку газового місяця підтверджує обсяг договірної потужності, не відповідають умовам укладеного між сторонами договору, оскільки такий обсяг погоджений сторонами у додатку № 1/1 від 31.03.2017 до договору.

При цьому доводи апелянта щодо незгоди з обсягом наданих послуг за квітень 2017 року, визначеним оператором ГТС на підставі звіту № 1 від 04.05.2017 щодо власного видобутку, транспортування та передачі природного газу, не мають окремого юридичного значення у даній справі, оскільки відповідно до пункту 8.3 договору транспортування природного газу оплата вартості замовленої потужності за один газовий місяць здійснюється відповідачем незалежно від того, була чи не була повністю використана замовлена потужність.

При цьому посилання суду на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 22.10.2021 у справі № 910/1878/20, є релевантними для даної справи, оскільки зазначені висновки зроблені у подібних правовідносинах. Зокрема, обидві справи мають схожий суб`єктний склад (АТ "Укртрансгаз" та газовидобувне підприємство) та стосуються спору щодо оплати послуги розподілу замовленої договірної потужності за квітень 2017 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо наявності у нього права на отримання послуги розподілу потужності на період однієї газової доби на підставі договору транспортування та підтверджених оператором ГТС номінацій, оскільки апелянт помилково тлумачить положення Кодексу ГТС. Наведена апелянтом норма стосується точок входу/виходу на міждержавних з`єднаннях та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. При цьому відповідач, як газовидобувне підприємство, не належить до суб`єктів, які отримують доступ до потужності точок входу/виходу на міждержавному з`єднанні для транзиту територією України або використання газового хабу України.

Разом з тим, при визначенні вартості тарифу місцевим судом враховано, що Договір містить розділ VII "Тарифи", пункти 7.1, 7.3 якого передбачають, що вартість послуг розраховується, зокрема з розподілу потужності, - за тарифами, які встановлюються Регулятором. Тарифи, передбачені пунктом 7.1 цього розділу, є обов`язковими для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг з перерозподілу потужностей застосовується сторонами при розрахунках за умовами цього договору.

28.03.2017 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) прийняла постанову № 348, якою встановила Публічному акціонерному товариству "Укртрансгаз" тарифи на послуги транспортування природного газу для споживачів України для точок входу до газотранспортної системи та точок виходу з газотранспортної системи згідно з додатком (п. 1). Постанова НКРЕКП № 348 від 28.03.2017 набрала чинності 01.04.2017.

Згідно з пунктом (рядком) 3 додатку до постанови для газовидобувних підприємств, які подають природний газ на точку входу до газотранспортної системи, встановлено тариф для точок входу у розмірі 296,80 грн (без ПДВ) за 1000 куб. м на добу без ПДВ.

Зазначений тариф затверджено відповідно до Методики визначення та розрахунку тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу на основі багаторічного стимулюючого регулювання, затвердженої постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2517, згідно з пунктом 4 розділу І якої тариф на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу - виражена у грошовій формі вартість забезпечення у планованому періоді замовнику обсягу замовленої потужності, вираженої в 1000 мі (одиницях енергії) до одиниці часу в точках входу в газотранспортну систему та точках виходу з газотранспортної системи.

Однак, дію постанови НКРЕКП від 28.03.2017 № 348 "Про встановлення тарифів на послуги транспортування природного газу для споживачів України для точок входу і виходу для ПАТ "Укртрансгаз" було зупинено ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2017 про забезпечення позову у справі № 826/5621/17, яку було скасовано 09.06.2020 на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду.

За змістом ч. 8 ст. 154 та ч. 1 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи; така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі постанови НКРЕКП № 2001 від 21.12.2018 пункт 1 постанови НКРЕКП №494 від 10.04.2017 виключено, а постанову НКРЕКП від 28.03.2017 № 348 - визнано такою, що втратили чинність.

Постанова НКРЕКП № 2001 від 21.12.2018 набрала чинності 01.01.2019.

З огляду на викладене, тариф, який був встановлений постановою НКРЕКП № 348 від 28.03.2017, діяв з 01.04.2017 до 26.04.2017 включно.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість з оплати послуг за період з 01.04.2017 по 30.04.2017 в обсязі 88 568,01 тис.куб.м на суму 31 544 382, 44 грн.

Отже, суд першої інстанції не врахував, що за період з 27.04.2017 по 30.04.2017 позивач не мав права застосовувати тариф, який був встановлений постановою НКРЕКП №348 від 28.03.2017, оскільки 27.04.2017 дію постанови НКРЕКП від 28.03.2017 № 348 було зупинено ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/5621/17.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з АТ "Укрнафта" на користь АТ "Укртрансгаз" 27 338 464, 78 грн заборгованості, оскільки нарахування вартості послуг замовленої потужності за період з 27.04.2017 по 30.04.2017 здійснено позивачем із застосуванням тарифів, встановлених постановою НКРЕКП від 28.03.2017 № 348, які у зазначений період не діяли. 

Водночас ненадання позивачем рахунку № 06.1/355-Г/151201001/Р/1 від 20.04.2017 на оплату послуг з розподілу потужності не є підставою для невиконання відповідачем обов`язку з оплати наданих позивачем послуг, оскільки укладений між сторонами договір містить порядок визначення вартості таких послуг, а отже, відповідач мав можливість самостійно здійснити відповідний розрахунок вартості договірних потужностей за період, у якому підлягали застосуванню тарифи, встановлені постановою НКРЕКП № 348 від 28.03.2017. Тим більше, що постанова має публічний характер, а встановлені регулятором тарифи є загальнодоступними та підлягають офіційному оприлюдненню.

Таким чином, рішення в частині стягнення заборгованості у розмірі 4 205 917, 66 грн за період з 27.04.2017 по 30.04.2017 необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стосовно заявленої відповідачем позовної давності, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 1, 6 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.

Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Поряд із цим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі, Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і відновлений 04.09.2025 на підставі Закону № 4434-IX.

Отже, якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану та був відновлений 04.09.2025.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у даній справі датою виникнення зобов`язання здійснити оплату є перший робочий день після набрання чинності тарифу (01.04.2017), тобто 03.04.2017. Отже, за змістом вищенаведених норм, загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг 04.04.2017 і спливає у число та місяць останнього третього року.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо початку перебігу позовної давності з 24.03.2017, оскільки, незважаючи на передбачений договором обов`язок здійснення 100 % попередньої оплати за п`ять робочих днів до початку газового місяця, на зазначену дату тарифи на послуги транспортування природного газу для точок входу та виходу, встановлені постановою НКРЕКП № 348 від 28.03.2017, ще не набрали чинності, а відтак вартість відповідної послуги за квітень 2017 року не була визначена до моменту набрання чинності зазначеною постановою.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Нормою ст. 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).

З огляду на викладені обставини, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Укрнафта" підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 4 205 917,66 грн, нарахованої за період з 28.04.2017 по 30.04.2017. В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, тому у відповідній частині рішення суду слід залишити без змін.

Судові витрати

Відповідно до частин 4 та 14 статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрнафта" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2025 у справі №910/11110/25 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства "Укрнафта" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 4 205 917, 66 грн заборгованості та розподілу судових витрат.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2025 у справі № 910/11110/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Викласти пункти 1, 2 резолютивної частини рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2025 у справі № 910/11110/25 в такій редакції:

"1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5, ідентифікаційний код 00135390) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ідентифікаційний код 30019801) 27 338 464 (двадцять сім мільйонів триста тридцять вісім тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні 78 копійок заборгованості та 328 061 (триста двадцять вісім тисяч шістдесят одна копійка) гривня 58 копійок судового збору за подання позовної заяви.".

Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ідентифікаційний код 30019801) на користь Акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5, ідентифікаційний код 00135390) 75 706 (сімдесят п`ять тисяч сімсот шість) гривень 52 копійки судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова підписана 01.06.2026.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська 

Судді А.М. Демидова

М.А. Барсук