Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків 
30 червня 2026 р. справа № 520/4932/26
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, буд. 22-В, м. Луцьк, Волинська область, 43026, код ЄДРПОУ 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:
- рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №204950028483 від 11.02.2026 визнати протиправним і скасувати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії, нарахувавши грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області, як орган ПФУ за фактичним місцем проживання позивача, здійснити виплату нарахованої грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 3 та п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України.
Справа розглянута з урахуванням перебування судді Біленського О.О. у відпустці та відрядженні з 08.06.2026 по 29.06.2026.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Згідно з ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком. Станом на 02.03.2026 має медичний стаж 43 роки. З метою отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій позивач звернулась із заявою від 04.02.2026 про проведення перерахунку пенсії у зв`язку із призначенням грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області №204950028483 від 11.02.2026 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії та виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій. Відмова мотивована тим, що на думку ГУ ПФУ у Волинській області, праця ОСОБА_1 з 26.11.2015 по 28.02.2025 у «Харківській клінічній лікарні на залізничному транспорті №1» не зараховується до стажу роботи в закладі охорони здоров`я. На думку ГУ ПФУ у Волинській області "Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті не є закладом охорони здоров`я. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.
Відповідачі правом надання відзиву на позовну заяву не скористались. Відповідно до положень ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Суд зазначає, що відповідачами не зазначено поважних причин неподання відзиву на позов, відповідно суд кваліфікує неподання відзиву на позов як визнання позову відповідачами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.
04.02.2026 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про проведення перерахунку пенсії у зв`язку із призначенням грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.
За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області та прийнято рішення від 11.02.2026 №204950028483 про відмову у перерахунку пенсії, яким відмовлено у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно з п. 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу 30 років, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.
У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 11.02.2026 №204950028483 зазначено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються в календарному обчисленні періоди роботи в закладах та установах державної форми власності на посадах, що передбачені, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Відповідно довідки від 26.12.2025 №1183/К заявниця працювала з 26.11.2015 по 28.02.2025 у Філії "Центр охорони здоров`я" Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №1 ПАТ "Укрзалізниця", яка не належить до закладів охорони здоров`я.
За матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 на день досягнення пенсійного віку продовжує працювати в закладах комунальної форми власності, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років та набула страхового стажу на таких посадах 27 років 11 місяців 22 дні, що недостатньо для призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно Закону №1058-ІV.
Вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Положеннями статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено призначення трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з пунктом "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до цього Переліку робота на посаді лікаря та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) дає право на пенсію за вислугу років.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок №1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
З матеріалів справи судом встановлено, що при зверненні із заявою щодо проведення перерахунку пенсії у зв`язку із призначенням грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV позивачем на підтвердження спеціального стажу надано довідку Філії "Центр охорони здоров`я" Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №1 АТ "Укрзалізниця" №1183/к від 26.12.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 працювала у Центральній клінічній лікарні №5 на посаді лікаря-отоларинголога вищої категорії Лікувально-діагностичного підрозділу Консультативно-діагностичного відділення з 01.11.1993. Звільнена за власним бажанням 28.02.2025 (наказ №88-ос від 19.02.2025).
У наказах головного лікаря (ЦКЛ-5) з особового складу значиться: " ОСОБА_1 - лікаря-отоларинголога перевести працювати на 0,5 ставки лікаря- отоларинголога нейрохірургічного відділення і 0,5 ставки лікаря-отоларинголога загально-лікарняного персоналу з 01.10.2001 (наказ №167 від 01.10.2001)".
З 01.01.2012 (наказ №146 від 19.10.2011) працювала лікарем-отоларингологом Нейрохірургічного відділення з 25 ліжками серцево-судинної хірургії; з 01.12.2015 (наказ №488-ос від 31.12.2015) працювала лікарем-отоларингологом вищої категорії ХКЛ ЗТ №1 Філії "ЦОЗ" ПАТ "Укрзалізниця" Нейрохірургічного відділення з 25 ліжками серцево-судинної хірургії (65 ліжок); з 01.07.2021 (наказ №706/1-ос від 30.06.2021) переведена в Консультативно-діагностичне відділення лікарем-отоларингологом вищої категорії; з 01.01.2022 (наказ №1556-ос від 31.12.2021) переведена до Лікувально-діагностичного підрозділу Консультативно-діагностичного відділення лікарем-отоларингологом вищої категорії. Звільнена за власним бажанням 28.02.2025.
Зі змісту вказаної довідки також вбачається, що Центральна клінічна лікарня №5 перейменована в Державний лікувально-профілактичний заклад "Центральна клінічна лікарня Укрзалізниці" з 04.08.2004 на підставі наказу Міністерства транспорту України державної адміністрації залізничного транспорту України Укрзалізниці від 04.08.2004 №162-Ц.
Державний лікувально-профілактичний заклад "Центральна клінічна лікарня Укрзалізниці" реорганізовано шляхом злиття у публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" та на його базі утворено структурний підрозділ "Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №1" філії "Центр охорони здоров`я" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на підставі: Закону України від 23.02.2012 №4442-VІ, постанови КМУ від 25.06.2014 №200, рішення правління ПАТ "Укрзалізниця" від 21.10.2015, протокол №1 від 26.11.2015, протокол №6.
Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №1 філії "Центр охорони здоров`я" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" перейменовано на "Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №1 філії "Центр охорони здоров`я" акціонерного товариства "Українська залізниця" на підставі наказу №47 від 22.03.2019 зі змінами від 25.03.2019 №ЦОЗ-03/54.
Відповідно до довідки КНП "Рубіжанська центральна міська лікарня" Рубіжанської міської ради Луганської області від 06.01.2026 №1, ОСОБА_1 працює в КНП "Рубіжанська центральна міська лікарня" Рубіжанської міської ради Луганської області на посаді лікаря-отоларинголога амбулаторно-поліклінічного відділення Центру відновного лікування та реабілітації за основним місцем роботи на повну ставку з 04.03.2025 (наказ про прийняття №134/к/тр від 03.03.2025 ) по теперішній час.
Вищевказані відомості про трудову діяльність позивача підтверджуються також трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 10.10.1988.
З урахуванням відомостей, що містяться у вказаних довідках, загальний страховий стаж ОСОБА_1 на посаді лікаря у центральній клінічній лікарні №5, Державному лікувально-профілактичному закладі "Центральна клінічна лікарня Укрзалізниці", "Харківській клінічній лікарні на залізничному транспорті №1" філії "Центр охорони здоров`я ПАТ "Укрзалізниця", "Харківській клінічній лікарні на залізничному транспорті №1" філії "Центр охорони здоров`я АТ "Укрзалізниця", КНП "Рубіжанська центральна міська лікарня" Рубіжанської міської ради Луганської області з 01.11.1993 по 04.03.2025 становить понад 30 років.
Водночас, пенсійним органом не визнано страховий стаж роботи ОСОБА_1 на посаді лікаря у "Харківській клінічній лікарні на залізничному транспорті №1" філії "Центр охорони здоров`я ПАТ "Укрзалізниця" з 26.11.2015 по 28.02.2025 з огляду на те, що установа, в якій працювала позивач, не віднесена до закладів охорони здоров`я, що і слугувало підставою для відмови у перерахунку пенсії та призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.
Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19.11.1992 №2801-XII загальний заклад охорони здоров`я - це багатопрофільний лікарняний заклад, що надає медичну та реабілітаційну допомогу населенню територіальної громади або декількох громад та забезпечує базові напрями стаціонарної медичної допомоги відповідно до переліку, визначеного Кабінетом Міністрів України, стабілізацію стану пацієнта та його маршрутизацію до кластерних та надкластерних закладів охорони здоров`я.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань філія "Центр охорони здоров`я ПАТ "Українська залізниця" є лікарняним закладом, що здійснює діяльність у сфері охорони здоров`я.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Акціонерне товариство "Українська залізниця", має код ЄДРПОУ 40075815. Орган управління Кабінет Міністрів України. Засновником АТ "Українська залізниця" є Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України. Розмір частки засновника (учасника): 229879115000грн. Розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду): 229879115000,00 грн.
Отже, засновником та єдиним власником Акціонерного товариства "Українська залізниця" є Держава Україна. Саме державі Україна належить 100% статутного фонду АТ Укрзалізниця, а отже і саме АТ "Українська залізниця" належить державі Україна.
Відповідно до даних про відокремлені підрозділи юридичної особи АТ "Укрзалізниця" в останньої є філіали, зокрема, філія "Центр охорони здоров`я" акціонерного товариства "Українська залізниця" код ЄДРПОУ 40081352.
З огляду на вказане, оскільки структурні підрозділи та філії АТ "Українська залізниця" належать державі Україна, вони є закладами з державною формою власності.
Форма власності акцій, емітентом яких є АТ "Укрзалізниця" та які засвідчують участь їх власника у статутному капіталі емітента, є державною (Постанова Верховного Суду у справі 09.10.2018 №826/11262/15).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшла висновку, що періоди роботи позивача на посаді лікаря-отоларинголога у "Харківській клінічній лікарні на залізничному транспорті №1" філії "Центр охорони здоров`я АТ "Укрзалізниця", підлягають зарахуванню до спеціального медичного стажу та відповідно надає право ОСОБА_1 отримати грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7 Перехідних положень Закону №1058-ІV.
З огляду вищевикладене, суд доходить висновку про те, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 11.02.2026 №204950028483 прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії, нарахувавши грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій та Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області здійснити виплату нарахованої грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, суд зазначає наступне.
Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомог, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення спірної у цій справі грошової допомоги.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проєктом нормативно-правового акта.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав, позивач звернувся до суду із вимогами щодо визнання протиправним рішення відповідача та зобов`язання вчинити певні дії щодо призначення пенсії на пільгових умовах.
Проте слід врахувати, що призначення грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у розмірі десяти місячних пенсій, є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, тому суд не може підміняти цей орган та приймати за нього відповідне рішення.
Вирішуючи питання дискреційних повноважень пенсійного органу щодо зобов`язання відповідача вчинити дії, а саме: призначити позивачу пенсію, Верховний Суд у постанові від 18.05.2026 у справі №600/399/24-а дійшов аналогічних висновків.
Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу суд доходить висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.02.2026 щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням висновків суду у даній справі.
У зв`язку з обраним судом способом відновлення порушених прав позивача позовні вимоги, спрямовані до другого відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області задоволенню не підлягають.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 19, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, буд. 22-В, м. Луцьк, Волинська область, 43026, код ЄДРПОУ 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 11.02.2026 №204950028483.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.02.2026 щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням висновків суду у даній справі.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, буд. 22-В, м. Луцьк, Волинська область, 43026, код ЄДРПОУ 13358826) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 96 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.