УХВАЛА
28 квітня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/13178/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Губенко Н. М., Студенця В. І.,
за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А. В.,
за участю представників: 
позивача - Кикіш С.-М. Р. (адвоката),
відповідача - Шукліної О. В. (адвоката), 
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейлкарт Сервіс" про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за його касаційною скаргою
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025
(головуючий - Тарасенко К. В., судді: Кравчук Г. А., Тищенко А. І.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейлкарт Сервіс"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про заборону вчиняти дії та зобов`язання внести зміни до бази даних
Короткий зміст позовних вимог 
1. У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейлкарт Сервіс" (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця) про заборону останньому вчиняти будь-які дії щодо заборони допуску вагонів, визначених у додатку № 1, для курсування на шляхах загального користування залізницями України у вантажному стані відповідно до дат, установлених у додатку № 1, у зв`язку із закінченням граничного строку (терміну) їх експлуатації. Просило також зобов`язати Залізницю внести до Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів зміни у частині дати граничного строку (терміну) експлуатації вагонів відповідно до інформації про строк служби, вказаної у технічних рішеннях стосовно вагонів, перелік яких визначений у позовній заяві.
2. На обґрунтування позовних вимог Товариство стверджувало, що Залізниця з посиланням на Порядок проведення комплексу діагностичних, ремонтних та реєстраційних операцій, спрямованих на продовження строку експлуатації вантажних вагонів (крім вантажних вагонів підприємств технологічного залізничного транспорту, що призначені для переміщення вантажів у виробничих цілях в межах території таких підприємств), установленого виробником, строків продовження експлуатації таких вагонів, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2021 № 647 (далі - Порядок № 647), змінила у бік зменшення граничний термін експлуатації вагонів, визначений технічними рішеннями, складеними спеціалізованими організаціями, згідно з якими цей строк продовжений.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
3. Товариство є власником вагонів, перелік яких навело у позовній заяві.
4. Згідно з технічними рішеннями, отриманими протягом 2019-2020 років від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЦ Ресурс", Товариству продовжений граничний строк експлуатації його вагонів.
5. 30.11.2021 Міністерство інфраструктури України прийняло наказ № 647, яким затвердило Порядок № 647 (пункт 1) і строки продовження експлуатації вантажних вагонів (крім вантажних вагонів підприємств технологічного залізничного транспорту, що призначені для переміщення вантажів у виробничих цілях у межах території таких підприємств), що додаються (пункт 2). Чинність його визначена у пункті 5 з 01.01.2022, але не раніше ніж через один місяць з дня його офіційного опублікування.
6. Цей Порядок установив механізм проведення комплексу діагностичних, ремонтних та реєстраційних операцій, спрямованих на продовження строку експлуатації вантажних вагонів (крім вантажних вагонів підприємств технологічного залізничного транспорту, що призначені для переміщення вантажів у виробничих цілях в межах території таких підприємств), установленого виробником. Передбачив, граничний строк експлуатації вантажного вагона, що складається зі строку експлуатації вантажного вагона та строку продовження експлуатації вантажного вагона, після перебігу якого його експлуатація у навантаженому стані припиняється (пункт 4). Визначив, що строк експлуатації вантажного вагона - період часу експлуатації (строк служби) вантажного вагона, який установлений виробником та зазначений у технічних умовах на виготовлення вантажного вагона, а строк продовження експлуатації вантажного вагона - визначений Міністерством інфраструктури України для кожного календарного року період часу експлуатації на залізничному транспорті загального користування вантажного вагона. Термін продовження строку експлуатації не може встановлюватись за межами граничного строку експлуатації вантажного вагона (пункт 9). Після перебігу граничного строку експлуатації вантажного вагона його експлуатація у навантаженому стані припиняється (пункт 15).
7. На виконання Порядку № 647 Залізниця внесла до Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів інформацію про граничні строки експлуатації вантажних вагонів Товариства.
8. На переконання Товариства, Порядком № 647 Залізниця незаконно змінила у бік зменшення визначений названими вище технічними рішеннями граничний строк експлуатації вагонів, що зумовило звернення його до суду з цим позовом. Воно вважає, що введена у Порядку № 647 заборона експлуатації вантажних вагонів у навантаженому стані поза межами граничного строку не розповсюджується на вагони, стосовно яких наявні технічні рішення про продовження строку їх служби, що були видані до набрання чинності цим Порядком № 647. 
9. Залізниця зі свого боку наполягала на тому, що запроваджений Порядком № 647 граничний строк експлуатації вантажних вагонів на ці правовідносини розповсюджується, позаяк вони не регулювалися раніше жодним нормативно-правовим актом і є триваючими. До того ж звернула увагу на те, що вона не несе відповідальності за встановлення регулятором обов`язкових до виконання учасниками спірних правовідносин правил, адже запроваджені Міністерством інфраструктури України правила не могли бути реалізовані інакше, крім внесення до бази даних інформації про граничний строк експлуатації вагонів.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
10. 12.01.2024 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення про задоволення позову.
11. Мотивував тим, що Залізниця не мала права для зміни строку використання вагонів Товариства на підставі Порядку № 647, який набрав законної сили 01.01.2022, оскільки згідно з технічними рішеннями, отриманими останнім протягом 2019-2020 років, він продовжений. До того ж у Порядку № 647 прямо не встановлено застосування його положень зі зворотньою силою і відповідно він не поширюється на спірні правовідносини, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 07.06.2023 у справі № 910/8493/22. 
12. Водночас суд зауважив на тому, що Товариство не довело свого порушеного права у частині заборони курсування вагонів у навантаженому стані після закінчення граничного строку (терміну) їх експлуатації, за виключенням вагона № 95148375. Тож цю позовну вимогу задовольнив частково лише щодо вагона № 95148375. 
13. 12.11.2025 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову про скасування цього рішення й ухвалив нове рішення про відмову у позові повністю. 
14. Виснував, що приписи Порядку № 647 поширюються і на ті вагони, строки служби яких згідно з технічними рішеннями були продовжені на строк, який перевищує граничний, позаяк не може бути продовжений строк, який вичерпався у силу, зокрема, об`єктивних технічних (технологічних) процесів.
15. Зауважив на тому, що запроваджене державою у Порядку № 647 правове регулювання граничного строку експлуатації вагонів не містить суперечностей із приписами статті 58 Конституції України та рішеннями Конституційного Суду України, у яких тлумачився зміст цієї статті. Тому таке регулювання застосовується і до спірних правовідносин, які виникли і тривають між учасниками цієї справи.
16. До того ж із посиланням на постанову Верховного Суду від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23 виснував про неможливість задоволення цих позовних вимог, позаяк перша сформульована узагальнено, спрямована на втручання у поточну діяльність Залізниці, яка може не допускати вагони Товариства з багатьох причин, а не лише через закінчення граничних строків експлуатації, тоді як друга вимога є намаганням ототожнити граничний строк експлуатації вагонів зі строком продовження експлуатації, які не є рівнозначними й одне одного не підміняють, так як граничний строк експлуатації вантажних вагонів технічними рішеннями не встановлюється.
Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги
17. Товариство у касаційній скарзі просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі. Підставами касаційного оскарження постанови визначило пункти 1 та 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
18. Вважає, що апеляційний господарський суд застосував статтю 58 Конституції України без урахування висновку Верховного Суду щодо її застосування, викладеного у постанові від 10.01.2024 у справі № 240/4894/23, а саме: "принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад судочинства, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закон та його норми в такий спосіб, щоб максимально захистити права та інтереси особи; цей принцип також часто відомий як "in dubio pro persona" або "in dubio pro homine" (латинською мовою) означає "у вагомих сумнівах - на користь людини"; принцип тлумачення закону на користь особи не передбачає ігнорування закону, але вказує на те, що в спірних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію закону, яка максимально захищає права та інтереси саме особи". 
19. Крім того, зазначаючи про обрання позивачем неналежного способу захисту, суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 09.02.2021 у справі № 381/622/17 (пункт 14) та від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 42), а при формуванні висновку стосовно неврегульованості правовідносин не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, від 13.02.2018 у справі № 580/122/17, від 20.02.2018 у справі № 576/1724/17, від 20.02.2018 у справі № 679/761/15-а, від 27.02.2018 у справі № 642/3284/17, від 27.02.2018 у справі № 227/2360/17, від 17.12.2018 у справі № 344/12315/16-а.
20. До того ж звернуло увагу на те, що суд апеляційної інстанції помилково не застосував практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
21. На переконання Товариства, апеляційний господарський суд також неправильно застосував положення статей 15, 16 Цивільного кодексу України стосовно обраного способу захисту і помилково послався на висновки Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23, у подібних правовідносинах. Тож наполягає на необхідності відступлення від них з огляду на таке:
- наявність чітких ознак урегульованості, які полягають в усталених звичаях ділового обороту у цих правовідносинах, наявністю наказу Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 року № 17, який застосовувався Залізницею і Верховним Судом у справі № 910/4852/17;
- невідповідність Порядку № 647 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що полягає у недотриманні критерію пропорційності, внаслідок чого Товариство понесе індивідуальний, надмірний тягар, зумовлений відсутністю обґрунтованої компенсації чи іншого виду належного відшкодування у зв`язку з позбавленням його права користуватися майном відповідно до його призначення.
22. Товариство переконане, що Залізниця здійснила самостійне розширене тлумачення Порядку № 647, поширивши його дію на вагони, строк яких продовжений раніше. Таке тлумачення покладає на приватний сектор індивідуальний і надмірний тягар без будь-якої компенсації чи матеріального стимулювання. Застосування обмежень у експлуатації вагонів, строк експлуатації яких був продовжений відповідними технічними рішеннями, фактично обмежує право власників рухомого складу на повноцінне використання належного їм майна у господарській діяльності. Таке застосування Порядку № 647 призводить до ситуації, коли власники вагонів позбавляються можливості експлуатувати технічно справний рухомий склад, який пройшов капітальні та поточні ремонти, відповідає технічним вимогам безпеки та має підтвердження можливості подальшої експлуатації за результатами технічної діагностики. Таке обмеження права власності може розглядатися як втручання держави у право мирного володіння майном, гарантоване статтею 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
23. 27.04.2026 Товариство звернулося до Верховного Суду з клопотанням про передачу цієї справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з метою відступу від висновків суду касаційної інстанції, викладених у постановах від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23 та від 21.01.2026 у cправі № 910/13055/23. Крім того Товариство вважає, що доцільним є звернення до Науково-консультативної ради при Верховному Суді задля отримання наукового висновку у вирішенні питання про поширення приписів Порядку № 647 на ті вагони, строки служби яких згідно технічних рішень були продовжені на строк, який перевищує граничний.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
24. Залізниця у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, а у випадку наявності підстав, - закрити касаційне провадження у цій справі. Наголосила на тому, що Верховний Суд вже висловився у питанні застосування Порядку № 647 у постанові від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23, тоді як Товариство не навело належного обґрунтування та вагомих підстав для відступу від висновків суду касаційної інстанції. Висновки суду апеляційної інстанції у справі, що розглядається, не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, на які послався скаржник.
25. Вважає, що доводи Товариства зводяться виключно до заперечення встановлених як судом апеляційної інстанції у цій справі, так і у справі № 910/3992/23 висновків щодо застосування Порядку № 647 з одночасним їх власним тлумаченням і в цілому до заперечення результату розгляду цих справ, оскільки такі висновки є "невигідними" виключно для власної господарської діяльності Товариства і зводяться до незгоди його з прийняттям Порядку № 647. Тож, на переконання Залізниці, неухильне дотримання вимог чинних нормативно- правових актів зі сторони Залізниці не може вважатися втручанням останнього у право власності Товариства, не свідчить про порушення його прав зі сторони Залізниці та не є підставою для задоволення цього позову.
Підстави передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 
26. У справі, що розглядається, ключовим питанням, яке слід вирішити, чи забороняють приписи Порядку № 647, експлуатацію залізничних вантажних вагонів у навантаженому стані, граничний строк експлуатації яких вичерпався, за умови, що строк служби цих же вагонів за технічними рішеннями, виданими до набрання чинності Порядку, перевищує граничний строк.
27. Правовий висновок щодо застосування Порядку № 647 у таких правовідносинах наразі сформований і викладений у постанові Верховного Суду від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23 з подібними правовідносинами. Цей же висновок покладений в основу постанови суду касаційної інстанції від 21.01.2026 у справі № 910/13055/23 з подібними правовідносинами. У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення, яке узгоджується з такими правовими висновками.
28. Так, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23 відповів на питання, яке поставило Товариство у цій справі, про поширення приписів Порядку № 647 і на ті вагони, строки служби яких згідно з технічними рішеннями були продовжені на строк, який перевищує граничний, тобто його регулювання застосовується і до спірних правовідносин, які виникли і тривають між учасниками цієї справи. Адже у протилежному випадку продовження використання вагонів у навантаженому стані після перебігу граничного строку експлуатації на залізничних коліях загального призначення за рішенням суду буде втручанням у державне регулювання залізничної галузі України, у тому числі, з питань безпеки руху. 
29. Крім того зауважив, що запроваджене державою у Порядку № 647 правове регулювання граничного строку експлуатації вагонів не містить протирічь із приписами статті 58 Конституції України та рішеннями Конституційного Суду України, в яких тлумачився зміст цієї статті. Держава реалізувала це регулювання шляхом саме внесення Залізницею даних про граничні строки експлуатації вантажних вагонів до Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів. А головною ціллю запровадження державного регулювання експлуатації вантажних вагонів є унеможливлення експлуатації вантажних вагонів із вичерпаним ресурсом, які не забезпечують безпеку перевезень вантажів та забезпечення належного рівня безпеки на залізничному транспорті згідно з вимогами Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.02.1997 за № 50/1854.
30. Слід звернути увагу на те, що справа № 910/13055/23 з подібними правовідносинами передавалася на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступу від висновків, викладених у постанові від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23, і з міркувань наявності виключної правової проблеми у таких правовідносинах, проблематика якої була окреслена в ухвалі. Утім Велика Палата Верховного Суду повернула справу № 910/13055/23 відповідній колегії Верховного Суду для розгляду. 
31. Згодом Верховний Суд у складі колегії Касаційного господарського суду з метою відступу від висновків, викладених у постанові від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23, передавав її на розгляд Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду. Але вона також повернула її на розгляд колегії суддів. 
32. Водночас у справі № 910/13055/23 підставами для відступу від висновків суду касаційної інстанції, викладених у постанові від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23, колегія суддів визначала необхідність надання відповіді на питання, чи підлягає застосуванню при вирішенні господарського спору нормативно-правовий акт, незаконність якого встановлена судом в адміністративній справі, адже рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 у справі № 640/4396/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2025, визнано протиправним та нечинним наказ Міністерства інфраструктури України від 30.11.2021 № 647 (Порядок № 647).
33. У справі, що розглядається, скаржник також вважає, що є необхідність у відступленні від висновків суду касаційної інстанції, викладених у постанові від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23, і тому однією з підстав касаційного оскарження визначив пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України. Але 25.02.2026 Верховний Суд ухвалив постанову про скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 і постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2025 у справі № 640/4396/22 і відмовив у позові, предметом оскарження у якому був Порядок № 647. Ця постанова оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 26.02.2026. 
34. Тож за наявності остаточного судового рішення у справі № 640/4396/22 станом на тепер існує правова визначеність у законності Порядку № 647, тоді як намір скаржника у відступленні від висновків суду касаційної інстанції у постанові від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23 обумовлювався саме очікуванням іншої правової позиції суду у справі № 640/4396/22, що, на його переконання, зумовило би формування іншого висновку у цій справі.
35. Однак Товариство продовжує наполягати на тому, що правовідносини з продовження строку експлуатації вагонів завершилися до набрання чинності Порядком № 647, з огляду на що його положення не могли бути застосовані Залізницею до спірних правовідносин, адже у Порядку № 647 не визначено, що його положення мають зворотну силу. Воно стверджує, що правовідносини щодо продовження строку експлуатації вантажних вагонів розпочиналися з подання необхідних документів спеціалізованій установі та закінчувалися прийняттям технічних рішень про продовження строку служби вагонів, тобто правовідносини з Товариством закінчилися ще у 2019-2020 роках отриманням відповідних технічних рішень.
36. Звідси вважає неправомірними дії Залізниці щодо заборони курсування вагонів, строк експлуатації яких був продовжений у 2019-2020 роках на підставі технічних рішень, виданих спеціалізованою організацією за результатами проведення комплексу діагностичних операцій вантажних вагонів згідно з Порядком № 647, оскільки він встановлює механізм проведення комплексу діагностичних, ремонтних та реєстраційних операцій, спрямованих на продовження строку експлуатації вантажних вагонів, установленого виробником та застосовується з метою продовження строку експлуатації вантажного вагона для вагонів, строк експлуатації яких закінчується, і не може застосуватися до вагонів, строк експлуатації яких продовжений до набрання чинності змін до Порядку № 647.
37. Тому, крім визначення підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 287 ГПК України, Товариство також звернулося з клопотанням про передачу цієї справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з метою відступу від висновків суду касаційної інстанції, викладених у постановах від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23 та від 21.01.2026 у cправі № 910/13055/23 щодо поширення положень Порядку № 647 і на ті вагони, строки служби яких згідно з технічними рішеннями були продовжені на строк, який перевищує граничний. 
38. На переконання Товариства, правова позиція Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23 призводить до порушення його права власності і позбавляє його відшкодування у зв`язку з неможливістю користуватися майном відповідно до його призначення. Адже у випадку застосування Порядку № 647 до його вагонів, терміни служби яких продовжені відповідними технічними рішеннями до прийняття цього Порядку, не буде дотриманий ані критерій наявності нормативної основи у національному законодавстві (регулювання є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними), ані критерій пропорційності, оскільки передбачає позбавлення добросовісного власника вагону його права, внаслідок чого він понесе індивідуальний і надмірний тягар, йому не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права користуватися майном відповідно до його призначення. Саме ці обставини зумовили намір скаржника ініціювати питання щодо відступлення від висновків суду касаційної інстанції, викладених у названих вище постановах.
39. Товариство вважає, що раніше зроблені Верховним Судом висновки не враховують, що чинне законодавство України не забороняє власникам ще придатного вагонного парку використовувати його понад нормативний строк у разі, якщо він відповідає вимогам технічних регламентів; процедура продовження строку експлуатації вантажних вагонів після проведення комплексу діагностичних, ремонтних та реєстраційних операцій може бути запроваджена виключно шляхом внесення змін до законів України; можливість запровадження Кабінетом Міністрів України будь-яких обмежень чи заборон у здійсненні господарської діяльності чинними законами не передбачено. 
40. Аналіз наведеного дає підстави стверджувати, що з урахуванням цих аргументів Товариства є необхідність у відступленні від висновків, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23 та від 21.01.2026 у cправі № 910/13055/23 у подібних правовідносинах щодо поширення положень Порядку № 647 і на ті вагони, строки служби яких згідно з технічними рішеннями були продовжені на строк, який перевищує граничний.
41. Тому колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання Товариства і на підставі частини другої статті 302 ГПК України передати цю справу на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейлкарт Сервіс" про передачу справи № 910/13178/23 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
2. Справу № 910/13178/23 разом з касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейлкарт Сервіс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Н. Губенко

В. Студенець