ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/7332/26
категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Житомирській області №51 23 01-15/51 23 05 від 07.01.2026 року;
- зобов`язати Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Житомирській області та Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Житомирській області задовольнити рапорт ОСОБА_1 від 06.01.2026 року, надавши дозвіл на виїзд за кордон у відпустку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним було подано рапорт до начальника аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України в Житомирській області про надання відпустки та дозволу на виїзд за кордон для відвідування дітей, проте йому було відмовлено у наданні відпустки та дозволу виїзду за кордон.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою суду від 17.03.2026 призначено дану справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.
Через відділ документального забезпечення представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки дії відповідача здійсненні в межах чинного законодавства та з урахуванням внутрішньої ситуації у країні. Вказує, що позивач помилково трактує зміст свого права на відпустку, ототожнюючи його з безумовним правом на виїзд за межі України. Водночас оскаржуваним рішенням не було відмовлено позивачу у наданні відпустки як такої, що підтверджується відповідними наказами, а обмеження стосувалося виключно погодження виїзду за кордон. При цьому, прийняття рішення щодо погодження або відмови у погодженні виїзду за кордон особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту належить до дискреційних повноважень керівника відповідного підрозділу.
25.03.2026 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому він повністю підтримує позовні вимоги.
02.04.2026 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.
В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали.
Представник відповідача проти позовних вимог заперечував.
Заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про можливість продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, про що ухвалено рішення, яке відображено у протоколі судового засідання від 06.04.2026.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який наразі триває. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
Суд, враховуючи пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
06.01.2026 року на розгляд начальника Головного управління ДСНС України у Житомирській області надійшов рапорт №Р-43/51 23 від ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд до Республіки Чехії під час невикористаної щорічної основної відпустки за 2025 рік у зв`язку із сімейними обставинами. Начальником Головного управління ДСНС України у Житомирській області було відхилено розгляд вищевказаного рапорту .
Начальником Аварійно-рятувального загону спеціального призначення 07.01.2026 року розглянуто рапорт та направлено на опрацювання до відділення персоналу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення. Відділенням персоналу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення підготовлено лист-повідомлення №51 23 01-15/51 23 05 від 07.01.2026 року та направлено для виконання начальнику частини інженерного забезпечення робіт з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій Аварійно-рятувального загону спеціального призначення.
16.02.2026 на розгляд начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області надійшов рапорт ОСОБА_1 №Р-370/51 23, щодо надання частини невикористаної щорічної основної відпустки за 2025 рік строком 30 календарних днів з 02.03.2026 по 31.03.2026 року, з виїздом за кордон. Начальником Аварійно-рятувального загону спеціального призначення цього ж дня було розглянуто рапорт та направлено до відділення персоналу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення до виконання та було надано відпустку тільки в межах України.
17.02.2026 року начальником Аварійно-рятувального загону спеціального призначення було підписано наказ (з адміністративно-кадрових питань) №50-НВ/51 23 “Про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_2 ”.
27.02.2026 року на розгляд тимчасово виконуючого обов`язки начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення надійшов рапорт ОСОБА_1 №Р-514/51 23, щодо перенесення дати початку щорічної основної відпустки за 2025 рік. Вищевказаний рапорт було розглянуто та надано дозвіл на перенесення відпустки. 
02.03.2026 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника було підписано наказ (з адміністративно-кадрових питань) №64-НВ/51 23 “Про скасування наказу №50-НВ/51 23 “Про надання щорічної основної відпустки Павлу Дугинцю”.
Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду для захисту своїх законних прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог частини 1 ст.101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Згідно п.1 ч.1 ст.103 Кодексу цивільного захисту України про проходження служби цивільного захисту може бути укладено контракт про проходження служби цивільного захисту - з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту.
Відповідно до ч.2 та 3 ст.101 Кодексу цивільного захисту України порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України. На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом.
Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. №593 (далі по тексту - Положення №593) визначається порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та регулюються питання, пов`язані з перебуванням громадян України (далі - громадяни) у добровільному порядку в резерві служби цивільного захисту.
Відповідно до п.2 Положення №593 служба цивільного захисту є державною службою особливого характеру, яка забезпечує пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, вживає заходів до запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідації їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу) є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання (п.3 Положення №593).
Згідно із п.14 Положення №593 основним принципом служби цивільного захисту є принцип єдиноначальності, який полягає у:
наділенні керівника (начальника) у повному обсязі розпорядчою владою стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за організацію діяльності очолюваного ним органу чи підрозділу цивільного захисту та кожної особи рядового і начальницького складу;
наданні керівникові (начальникові) права одноособово приймати рішення, видавати накази чи розпорядження;
забезпеченні виконання рішень, наказів чи розпоряджень керівника (начальника), виходячи з результатів всебічної оцінки умов і обставин та керуючись вимогами законодавства.
Особи рядового і начальницького складу користуються правами і виконують службові обов`язки відповідно до законодавства та цього Положення (п.28 Положення №593).
Відповідно до п.31 Положення №593 особи рядового і начальницького складу зобов`язані, серед іншого, повідомляти безпосередньому керівникові (начальникові) про місце свого перебування під час відпустки та у разі відсутності на службі з інших поважних причин (перебування на лікарняному тощо).
Пунктом 45 Положення визначено, що контракт про проходження служби цивільного захисту - це письмова угода, що укладається на добровільній основі між громадянином та державою, від імені якої виступає ДСНС, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження такої служби.
Особам рядового і начальницького складу надається щорічна основна відпустка із збереженням грошового і матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення (п.138 Положення №593).
Рапорт про надання щорічної основної відпустки подається відповідному керівникові (начальникові) особою рядового і начальницького складу не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком строку відпустки. На підставі рапорту видається наказ по особовому складу не пізніше ніж за один тиждень до встановленого графіком строку відпустки (п.142 Положення №593).
Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ (далі Закон №3857-ХІІ) громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.
Як зазначалось, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який станом як станом на дату подання рапортів так і на дату розгляду справи продовжує діяти в Україні.
Під час дії правового режиму воєнного стану, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», право на виїзд за кордон для військовозобов`язаних чоловіків може обмежуватися. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року№57 затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі Правила №57), відповідно до п. 1 яких Правила визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону.
Пунктами 21-6 Правил №57 передбачені виключні підстави для перетину державного кордону особами у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану.
Згідно із пунктом 2-6 Правил №57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в пунктах 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, пункті 2-14 цих Правил, а також осіб, які мають дипломатичний ранг Надзвичайний і Повноважний Посол та припинили дипломатичну службу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
Як встановлено судом, згідно відомостей застосунку Резерв +, ОСОБА_1 отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації зі строком до 03.05.2026 року, у зв`язку із бронюванням.
Таким чином, ОСОБА_1 має законне право на перетин державного кордону у відповідності з приписами пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України №57.
При цьому, нормами Кодексу цивільного захисту, Положення №593 не передбачено повноважень керівника (начальника) щодо обмеження права підлеглих на виїзд за кордон під час щорічних відпусток. Навіть з урахуванням принципу єдиноначальності керівник (начальник) має діяти відповідно до законодавства, тоді як відповідачем не наведено норми законодавства, на підставі яких було прийнято рішення про заборону позивачу у виїзді за кордон.
Посилання відповідача на листи ГУ ДСНС у Житомирській області від 16.09.2025 №51 01-6283/51 06 та ДСНС України від 22.08.2025 №01-20599/282-2 як правову підставу для прийняття рішення суд оцінює критично, оскільки листи не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян. 
Додатково суд враховує, що метою виїзду за кордон у період щорічної відпустки позивача є спілкування з дітьми, які перебувають в Чеській республіці, про що позивач вказував при написанні рапорту та надавав відповідні докази.
Суд враховує, що відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно із ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Боррехаб проти Нідерландів" від 21 червня 1988 року та у справі "Каплан та інші проти Норвегії" від 24 липня 2014 року, роз`єднання сім`ї без доведення таким заходом втручання досягнення мети - захисту національної, громадської безпеки, запобігання правопорушень чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб, навіть за умови дотримання вимоги законодавства, не відповідає вимогам частини другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, заборонивши позивачу виїзд за кордон для спілкування з дітьми, відповідач перешкоджає, хоч і тимчасовому, але возз`єднанню родини, тобто має місце втручання в право позивача, передбачене ст.8 Конвенції.
Суд критично оцінює твердження відповідача про незамінність позивача, посада якого є критично важливою у структурі підрозділів Державної служби України з надзвичайних ситуацій, оскільки саме керівник служби для забезпечення безперервної готовності підрозділу має вжити всіх заходів щодо можливості заміни будь-якої критично важливої посади у випадку відсутності чи неможливості несення служби підлеглими з поважних причин (тимчасова непрацездатність, відпустка тощо).
Також суд враховує й інші обставини, на які посилався позивач при написанні рапорту, зокрема, що він не має наміру змінювати країну проживання, а лише хоче зустрітися з дітьми, яких не бачив вже тривалий час. 
При цьому, як видно із матеріалів справи, позивач після оголошення в Україні воєнного стану виїжджав за кордон та повернувся, при написанні рапорту підписав зобов`язання після закінчення відпустки повернутись на службу, у випадку необхідності невідкладно вжити заходів щодо повернення до місця служби, попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст.336-1 Кримінального кодексу України.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у задоволенні рапортів від 06.01.2026 та 17.02.2026 в частині надання дозволу на виїзд за кордон під час щорічної основної відпустки.
При обранні належного способу захисту порушеного права суд враховує наступне.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Суд враховує, що позивач двічі звертався з рапортами від 06.01.2026 року та від 17.02.2026 року про надання дозволу на виїзд за кордон під час відпустки та отримав відмову, тобто начальник Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області вже реалізував свої дискреційні повноваження щодо розгляду даних рапортів, проте такі дії судом визнано протиправними.
При цьому, в ході судового розгляду встановлено, що позивачем дотримано усіх умов для позитивного вирішення порушеного у рапортах питання. 
Крім того, тимчасово виконуючим обов`язки начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення розглянуто рапорт ОСОБА_1 №Р-514/51 23 від 27.02.2026 року щодо перенесення дати початку щорічної основної відпустки за 2025 рік та надано дозвіл на перенесення відпустки. 
З урахуванням наведеного, суд вважає належним способом захисту порушеного права є зобов`язання Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд за кордон під час щорічної основної відпустки за 2025 рік.
Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги слід задовольнити.
Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ч.1 ст.139 КАС України, але з урахуванням того, що у даному випадку заявлено одну немайнову вимогу, інша є взаємопов`язаною.
Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області (вул. Промислова, буд.6, м. Житомир, Житомирський район, Житомирська область, 10006. РНОКПП/ЄДРПОУ: 35099609) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні рапортів від 06.01.2026 та 17.02.2026 в частині надання дозволу на виїзд за кордон під час щорічної основної відпустки.
Зобов`язати Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд за кордон під час щорічної основної відпустки за 2025 рік.
Стягнути з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1 064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 24 червня 2026 р.

24.06.26