Справа № 734/3017/25
Провадження № 2/734/72/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

12 травня 2026 року	  	селище Козелець	

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді - Бараненка С.М.,
за участю:
секретаря судових засідань – Чумак Н.М.,
представника відповідача (представника позивача за зустрічним) – адвоката Загороднього Є.О. (в режимі ВКЗ),
представника третьої особи – Березан Є.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Козелець цивільну справу за первісним позовом представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Ільїчова Сергія Дмитровича до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області та Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Загороднього Євгенія Олеговича до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком, –

В С Т А Н О В И В:

 
до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області та Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини, звернувся представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Ільїчов Сергій Дмитрович, мотивуючи позов зокрема наступним.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовим наказом Старобільського районного суду Луганської області від 03.10.2017 з ОСОБА_2 на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , 2015 року народження в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 25.05.2023 у справі №939/1945/22 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.
Після розірвання шлюбу позивач разом із дитиною виїхала до м. Одеса де позивач зареєструвалась як внутрішньо переміщена особа.
Разом з цим, через деякий час позивач стикнулась із складнощами матеріального характеру, оскільки тривалий час не могла працевлаштуватись.
У зв`язку з чим, у позивача не було іншого варіанту аніж звернутись до відповідача із проханням тимчасово здійснити догляд за сином, оскільки на той час ОСОБА_2 мав власне житло в с-щі Козелець та стабільний заробіток.
З травня 2023 року ОСОБА_4 проживає спільно із батьком та перебуває на його утриманні, незважаючи на це, позивач ніколи не припиняла спілкування з дитиною.
В 2024 році відповідач одружився вдруге і після цього спілкування позивача з дитиною було повністю припинено за ініціативи відповідача, останній не дозволяє ОСОБА_1 бачитись з дитиною. В цілому така поведінка відповідача свідчить про неврахування інтересів дитини та необґрунтоване обмеження у праві на спілкування сина з рідною матір`ю.
Також, позивач дізналась, що рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 28.03.2025 у справі №734/63/25 з неї на користь відповідача ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03.01.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
ОСОБА_1 дуже любить свого сина і від самого народження слідкувала за станом його здоров`я, розвитком, виховувала та піклувалась про нього. Рішення про тимчасовий переїзд дитини до батька було для позивача досить складним, але в силу життєвих обставин, остання не мала іншого вибору аніж звернутись до батька дитини з відповідним проханням.
Наразі, позивач має можливість в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання і нормального розвитку сина, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, забезпечити дитині належні умови для проживання та повною мірою займатися його вихованням.
Позивач в повній мірі спроможна забезпечити ОСОБА_4 рівень життя, необхідній для його фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, оскільки вона як мати, зможе приділити йому належну та необхідну увагу і проживання дитини разом із матір`ю буде повністю відповідати інтересам малолітньої дитини.
Викладене вище, змушує позивача звернутися до суду із даним позовом, з метою визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.
08.09.2025 року до суду від адвоката Загороднього Є.О. в інтересах ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому адвокат просив у задоволенні позову відмовити та стягнутим з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.
Крім цього, 08.09.2025 року представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) ОСОБА_2 - адвокат Загородній Євгеній Олегович звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком, мотивуючи позов зокрема наступним.
У провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області перебуває справа № 734/3017/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.
Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 липня 2025 року у справі № 734/3017/25 відкрити провадження, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по даній справі на 10 годину 30 хвилин 25 серпня 2025 року. Вказаною ухвалою, крім іншого, відповідачу також запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали.
Оскільки ОСОБА_2 не проживає за адресою свою місця реєстрації ( АДРЕСА_1 ), останній не отримував від представника позивача чи суду примірник позовної заяви з додатками та ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 липня 2025 року у справі № 734/3017/25 про відкриття провадження.
Разом із тим, 26 серпня 2025 року ОСОБА_2 отримав електронну повістку наступного змісту: Козелецький райсуд Чернігівської області, с-ще Козелець, вул Свято- Преображенська, 7, т. (04646)2-14-88, викликається ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як відповідач на 11:00 21.10.2025, зал №2, справа 734/3017/25, позивач: ОСОБА_1 , суддя Бараненко С.М. Наслідки неявки - ст. 223 ЦПК. У той же день 26 серпня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до адвоката Загороднього Є.О. з проханням про надання ОСОБА_2 правничої допомоги.
Після укладення договору про надання професійної правничої допомоги представник ОСОБА_2 - адвокат Загородній Є.О. звернувся до суду з клопотанням про надання доступу до електронної судової справи, яке судом було задоволено. 27.08.2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Загородній Є.О. отримав доступ до електронної судової справи, в якій міститься, крім іншого, позовна заява з додатками та ухвала Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 липня 2025 року у справі 734/3017/25 про відкриття провадження.
Таким чином, лише 27 серпня 2025 року відповідач отримав можливість ознайомитися з поданим позивачем позовом та доданими до нього документами.
Після 27 серпня 2025 року ОСОБА_2 розпочав збір документів з метою спростування доводів позову ОСОБА_1 , та з метою підтвердження обгрунтованості доводів зустрічного позову.
ОСОБА_2 вважав за необхідне заявити зустрічний позов про визначення місця проживання сина ОСОБА_4 разом ним, виходячи з наступного.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції у Чернігівській області.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 25 травня 2023 року у справі № 939/1945/22 вирішено: позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , зареєстрований 11 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції у Чернігівській області (актовий запис № 156), розірвати.
Рішення ніким не оскаржувалося та набрало законної сили 27.06.2024 року.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 25 травня 2023 року у справі № 939/1945/22 встановлено: «Як убачається з позовної заяви, і відповідач жодних заперечень щодо позову суду не надав, сімейне життя у сторін не склалося, з жовтня 2022 року вони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство».
Наразі син проживає з батьком. У квітні 2023 року ОСОБА_1 повідомила позивачу, що не бажає у подальшому проживати разом з сином ОСОБА_4 та виховувати його, а також наполягла на тому, аби ОСОБА_2 забрав сина до себе та піклувався про нього самостійно, оскільки вона займається своїм власним життям. З тих пір, тобто з квітня 2023 року, ОСОБА_1 життям сина не цікавиться, участі у його вихованні не бере, матеріальної допомоги не надає.
ОСОБА_1 у 2023 році неодноразово погрожувала ОСОБА_2 якщо останній не забере сина до себе, то ОСОБА_1 віддасть його проживати у дитячий будинок, оскільки на першому місці для неї було особисте життя, а не дитина. Після того, як ОСОБА_2 забрав сина ОСОБА_4 до себе, дитина розповідала історії, як його мати ОСОБА_1 зі своєю подругою ОСОБА_6 знущались над ним, примушували прати нижню білизну матері, варити самому собі їсти, а коли дитина щось пересолила - примушували це їсти - солоними. Кирил розповідав, що мати неодноразово залишала його одного в квартирі та як йому через це було страшно.
Більше того, після того, як син ОСОБА_4 якому уже виповнилося 10 років, довідався від батька, що мати хоче визначити його місце проживання з собою, ОСОБА_4 почав просити батька не віддавати його назад до матері. Сама дитина не бажає проживати з матір`ю, оскільки за час спільного проживання з матір`ю дитина піддавалася неодноразовим приниженням та домашньому насиллю.
Така поведінка ОСОБА_1 свідчить про фактичне самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_4 . Вона свідомо відмовилась від спільного проживання з дитиною, не проявляє турботи та зацікавленості в його розвитку, навчанні, моральному та духовному вихованні. Водночас батько ОСОБА_2 виконує всі обов`язки одноосібно, забезпечуючи дитині стабільність, любов та належний рівень догляду. Вказане є підставою для висновку, що саме з батьком дитина повинна й надалі проживати, оскільки саме він фактично створює необхідні умови для нормального розвитку та виховання сина.
Зараз саме ОСОБА_2 забезпечує сина усіх необхідним, турбується про фізичний, моральний стан здоров`я дитини, забезпечує сина належними умовами проживання та відпочинку. В той же час, мати не бере участі в його вихованні, не цікавиться станом здоров`я. ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, хоча є повнолітньою, дієздатною, працездатною, має задовільний стан здоров`я, має сталий дохід, не має інших утриманців.
Оскільки з квітня 2023 року ОСОБА_4 проживає з батьком, син звик до такого середовища, відвідує навчальний заклад за місцем проживання, має друзів і стабільні умови розвитку. Батько забезпечує сину належний рівень догляду, створює безпечні та комфортні умови проживання, турбується про здоров`я, навчання і виховання дитини. Мати ж, навпаки, протягом усього цього часу самоусунулася від виконання обов`язків, не брала участі у матеріальному забезпеченні та моральному вихованні сина.
Переміщення дитини до матері, яка фактично тривалий час не цікавилася його життям, може завдати шкоди його психологічному стану, зруйнувати відчуття стабільності та безпеки. Такі дії суперечать принципу пріоритетності інтересів дитини, закріпленому у сі. 3 Конвенції ООН про права дитини, та вимогам ст. 161 Сімейного кодексу України, відповідно до яких при визначенні місця проживання дитини враховуються насамперед її інтереси, а не формальні бажання батьків.
Отже, наявні обгрунтовані підстави для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з його батьком - ОСОБА_2 , який насправді забезпечує реалізацію прав та інтересів дитини.
Так, виключно батько дбає про здоров`я дитини, її дозвілля, навчання тощо.
Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного старостою Святопетрівського старостинського округу Василем Злепком, громадянин ОСОБА_2 проживає разом із сином ОСОБА_4 у АДРЕСА_2 .
Відповідно до декларації № 0001-075Т-ЕН10 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, ОСОБА_3 перебуває на медичному обліку в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області.
Відповідно до характеристики учня 4 класу Святопетрівського академічного ліцею ОСОБА_3 , ОСОБА_4 навчається у школі з 27 листопада 2024 року. Зарекомендував себе як дисциплінований учень. Має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня. На уроках активний, систематично виконує домашнє завдання. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Брав активну участь у громадському житті школи та класу. ОСОБА_7 відвідує систематично. Пропуски бувають тільки з поважних причин. ОСОБА_4 веселий, товариський, стриманий, самостійний. Батько дитини ОСОБА_2 приділяє належну увагу вихованню. Постійно підтримує зв`язок і школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Мама, ОСОБА_1 , у вихованні сина участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходить, в ліцеї ОСОБА_4 не відвідує, на батьківські збори не з`являлася.
З наданих документів вбачається, що саме батько - ОСОБА_2 - забезпечує дитині належні умови для життя, навчання та розвитку. Кирил проживає разом із батьком, перебуває на медичному обліку за місцем фактичного проживання, систематично відвідує школу, де характеризується позитивно як дисциплінований та соціально активний учень.
Батько приділяє належну увагу вихованню, підгримує постійний контакт із педагогами, відвідує батьківські збори та бере активну участь у шкільному житті сина. Натомість мати, ОСОБА_1 , жодної участі у вихованні та навчанні ОСОБА_4 не бере, у школі не з`являється та з класним керівником не контактує.
Таким чином, сукупність доказів підтверджує, що проживання дитини разом із батьком відповідає найкращим інтересам ОСОБА_4 та гарантує йому стабільний розвиток, належні умови навчання, виховання та охорони здоров`я.
З урахуванням викладеного, проживання сина ОСОБА_4 разом із батьком повністю відповідає найкращим інтересам дитини, забезпечує стабільність, безпеку, належні умови життя та виховання. Саме тому визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком є обгрунтованим, необхідним та відповідає вимогам статті 161 Сімейного кодексу України.
21 листопада 2025 року ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області об`єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Загороднього Є.О. до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, служба у справах дітей Козелецької селищної ради та служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини разом з батьком, з первісним позовом представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Ільїчова Сергія Дмитровича до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини. Об`єднаній справі присвоєно № 734/3017/25 (номер провадження 2/734/984/25). Залучено до участі в цивільній справі № 734/3017/25 (номер провадження 2/734/984/25) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог службу у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області. Доручено органу опіки та піклування Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області надати суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Доручено органу опіки та піклування Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області надати висновок щодо розв`язання спору та доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 та представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом ) – адвокат Ільїчов С.Д. в судове засідання не з`явилися, до суду через систему «Електронний суд» представник подав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника за первісним позовом.
Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, заяв та клопотань від останнього на час розгляду справи до суду не надходило.
Представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) – адвокат Загородній Є.О. в судовому засіданні просив відмовити в первісному позові з підстав вказаних у відзиві на позов та просив задовольнити зустрічний позов у повному обсязі з підстав вказаних у зустрічному позові та на підставі наданих ними доказів. 
Представник третьої особи Служби у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні первісного позову та підтримала зустрічний позов.
Третя особа Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, до суду надійшла заява про розгляд справи без їх представника.
Суд, заслухавши пояснення представника, думку третьої особи та дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.
Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
З матеріалів первісного позову встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовим наказом Старобільського районного суду Луганської області від 03.10.2017 з ОСОБА_2 на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , 2015 року народження в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 25.05.2023 у справі №939/1945/22 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.
Після розірвання шлюбу позивач разом із дитиною виїхала до м. Одеса, там позивач зареєструвалась як внутрішньо переміщена особа, деякий час ОСОБА_1 стикнулась із складнощами матеріального характеру, оскільки тривалий час не могла працевлаштуватись. У зв`язку з чим, позивача звернулася до відповідача із проханням тимчасово здійснити догляд за сином, оскільки на той час ОСОБА_2 мав власне житло в с-щі Козелець та стабільний заробіток. З травня 2023 року ОСОБА_4 проживає спільно із батьком та перебуває на його утриманні, незважаючи на це, позивач ніколи не припиняла спілкування з дитиною. В 2024 році відповідач одружився вдруге і після цього спілкування позивача з дитиною було повністю припинено за ініціативи відповідача, останній не дозволяє ОСОБА_1 бачитись з дитиною. 
Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 28.03.2025 у справі №734/63/25 з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03.01.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
З матеріалів зустрічного позову встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції у Чернігівській області.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 25 травня 2023 року у справі № 939/1945/22 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , зареєстрований 11 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції у Чернігівській області (актовий запис № 156), розірвано. Рішення набрало законної сили 27.06.2024 року.
У квітні 2023 року ОСОБА_1 повідомила позивачу, що не бажає у подальшому проживати разом з сином ОСОБА_4 та виховувати його, а також наполягла на тому, аби ОСОБА_2 забрав сина до себе та піклувався про нього самостійно, оскільки вона займається своїм власним життям. З тих пір, тобто з квітня 2023 року, ОСОБА_1 життям сина не цікавиться, участі у його вихованні не бере, матеріальної допомоги не надає.
З квітня 2023 року ОСОБА_4 проживає з батьком ОСОБА_2 , відвідує навчальний заклад за місцем проживання, має друзів і стабільні умови розвитку. Батько забезпечує сину належний рівень догляду, створює безпечні та комфортні умови проживання, турбується про здоров`я, навчання і виховання дитини. 
Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного старостою Святопетрівського старостинського округу Василем Злепком, громадянин ОСОБА_2 проживає разом із сином ОСОБА_4 у АДРЕСА_2 .
Відповідно до декларації № 0001-075Т-ЕН10 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, ОСОБА_3 перебуває на медичному обліку в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області.
Відповідно до характеристики учня 4 класу Святопетрівського академічного ліцею ОСОБА_3 , ОСОБА_4 навчається у школі з 27 листопада 2024 року. Зарекомендував себе як дисциплінований учень. Має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня. На уроках активний, систематично виконує домашнє завдання. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Брав активну участь у громадському житті школи та класу. ОСОБА_7 відвідує систематично. Пропуски бувають тільки з поважних причин. ОСОБА_4 веселий, товариський, стриманий, самостійний. Батько дитини ОСОБА_2 приділяє належну увагу вихованню. Постійно підтримує зв`язок і школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Мама, ОСОБА_1 , у вихованні сина участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходить, в ліцеї ОСОБА_4 не відвідує, на батьківські збори не з`являлася.
Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , на засіданні комісії малолітній ОСОБА_3 повідомив, що він бажає проживати тільки з батьком – ОСОБА_2 , до матері дитина ставиться негативно, не бажає з нею зустрічатися та спілкуватися. Так, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, Козелецька селищна рада, як орган опіки та піклування, визнає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком дитини – ОСОБА_2 та визнає таким, що відповідає інтересам дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статей 150-157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні.
Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з вимогами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що сторони проживають окремо, шлюб між сторонами розірвано, дитина після розірвання шлюбу спочатку проживала з матір`ю, пізніше з 2023 року після того як мати повідомила, що не має можливості утримувати дитину, дитина проживає з батьком. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) заперечує, щоб син проживав з матір`ю, так як позивач (відповідач за зустрічним позовом) не може забезпечити належний розвиток, виховання дитини, створити дитині належні умови проживання, тощо. 
За встановлених судом обставин встановлено, що малолітній син проживає разом з батьком, батько здійснює за ним постійний належний догляд, піклується про нього, забезпечує всім необхідним. 
Отже, за вказаних вище обставин та аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що наявні достатні підстави для висновку, що саме з батьком дитина повинна й надалі проживати, оскільки саме він створює необхідні умови для нормального розвитку та виховання сина.
В свою чергу, позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) не було надано суду доказів, що після того, як дитина почала проживати з батьком, остання цікавилася життям, здоров`ям, навчанням дитини, допомагала батьку утримувати сина, надавала матеріальну допомогу. 
Крім цього, під час розгляду справи встановлено, що з часу проживання дитини з батьком, а саме з 2023 року і по час судового розгляду справи, позивач (відповідач) не приймала участі у матеріальному забезпеченні дитини, не відвідувала дитину, не приймала участі у її вихованні, жодних доказів зі сторони позивача (відповідача), що батько дитини або інші особи чинять їй перешкоди у спілкуванні з дитиною та прийняття участі у її матеріальному забезпеченні, суду не надано. Разом з тим, судом не встановлено обставин, за яких проживання дитини з батьком могло б негативно впливати на дитину, навпаки дитина негативно ставиться до матері та не бажає з нею проживати. 
З огляду на викладене, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, враховуючи ставлення сторін до дитини, участь кожного з них у її вихованні, проживання дитини з батьком, на думку суду, позитивно впливає на дитину, батько забезпечує достатній рівень життя для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, батько створив належні умови для виховання та розвитку дитини, а також батько дитини має стійкі соціальні зв`язки, тому суд виходячи з якнайкращих інтересів дитини, приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини сторін з батьком, за обставин, що склалися на час розгляду справи, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, тому в задоволенні первісного позову представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Ільїчова Сергія Дмитровича до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області та Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, необхідно відмовити, а зустрічний позов представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Загороднього Євгенія Олеговича до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком, задовольнити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом, не підлягають. З позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) на користь відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

в задоволенні первісного позову представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Ільїчова Сергія Дмитровича до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області та Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, - відмовити.
Зустрічний позов представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Загороднього Євгенія Олеговича до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком, – задовольнити.
Визначити місце проживання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається через Козелецький районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду.
Рішення в повному обсязі виготовлено 22 травня 2026 року.

Головуючий суддя Сергій БАРАНЕНКО