Справа № 504/1835/23 
Номер провадження 2-а/504/23/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.03.2026	с-ще Доброслав 	

Доброславський районний суд Одеської області у складі:
судді Литвинюк А.В.
за участю секретаря судового засідання Данько Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Богорел Сергій Володимирович, до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 
встановив:
09.05.2023 року представник позивача звернувся до Комінтернівського (наразі Доброславського) районного суду Одеської області із вказаною позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправними дії Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 23987115) щодо відправлення постанови серії ОДП5834384 від 24.06.2022 року для примусового виконання до органу виконавчої служби;
-зобов`язати Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 23987115) відновити права ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом відкликання від Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському регіоні Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (код ЄДРПОУ 35067404) виконавчого документу, а саме – постанови серії ОДП5834384 від 24.06.2022 року з тим, щоб було закінчено виконавче провадження №70220527 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Представник позивача обґрунтовує свої вимоги неправомірними діями відповідача як органом, уповноваженим розглядати справи про адміністративні правопорушення, які в свою чергу полягають у надісланні для примусового виконання до органу державної виконавчої служби постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ОДП № 5834384 від 24.06.2022 року, на підставі якої 07.11.2022 року відкрито виконавче провадження за №70220527.
У своєму позові представник позивача зазначає, що протиправність оскаржуваних ним у позові дій він вбачає у направленні постанови до виконання після закінчення строку на звернення постанови до виконання.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 09.05.2023 року, справу розподілено судді Барвенку В. К.
Ухвалою судді Барвенка В. К. від 15.05.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
30.05.2023 року представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
14.06.2023 року до суду від представника позивача у підсистемі «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій викладено пояснення, міркування та аргументи щодо викладених представником відповідача у відзиві заперечень проти позову.
20.10.2023 року представником позивача було подано до суду у підсистемі «Електронний суд» заяву про стягнення з відповідача судових витрат, в якій заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача – Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, код ЄДРПОУ 23987115, на користь позивача – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , усі понесені ним судові витрати по справі, а саме витрати на професійну правничу допомогу позивачу по судовій справі № 504/1835/23 та фактичні витрати.
Ухвалою судді Барвенка В. К. від 23.10.2023 року суд повернувся з нарадчої кімнати для роз`яснення позивачу його права на уточнення позовних вимог та суб`єктного складу відповідачів.
14.03.2023 року до суду у підсистемі «Електронний суд» надійшла заява представника позивача про виконання ухвали суду, в якій останній зауважив щодо вірного визначення підсудності справи та кола відповідачів.
Ухвалою судді Барвенка В. К. від 14.03.2024 року закрито провадження у справі за вказаним адміністративним позовом.
Не погоджуючись з ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.03.2024 року, ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник Богорел Сергій Володимирович, звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на вказану ухвалу.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.03.2024 року залишено без змін.
Не погоджуючись з постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2024 року, ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник Богорел Сергій Володимирович, звернувся до Верховного Суду у складі колегії судів Касаційного адміністративного суду з касаційною скаргою на вказану постанову. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії судів Касаційного адміністративного суду від 06.02.2025 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Богорела Сергія Володимировича задоволено. Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.03.2024 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2024 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.04.2025 року, справу розподілено судді Барвенку В. К.
Ухвалою судді Барвенка В. К. від 08.04.2025 року задоволено самовідвід судді Барвенка В. К. від повторного розгляду зазначеної справи.
25.04.2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів» № 4273-IX. Додатком до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII встановлено заміну найменування Комінтернівського районного суду Одеської області на Доброславський районний суд Одеської області. 
Розпорядженням керівника апарату суду Захар`євої І. В. №463 від 29.04.2025 року призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2025 року справу розподілено судді Литвинюк А. В.
Ухвалою судді Литвинюк А. В. від 05.05.2025 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.
09.06.2025 року представник ОСОБА_1 , адвокат Богорел Сергій Володимирович через систему «Електронний суд» звернувся з заявою, якою усунув недоліки, що стали підставою для залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою судді Литвинюк А. В. від 17.06.2025 року справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
Ухвалою судді Литвинюк А. В. від 22.09.2025 року позовну заяву залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 22.09.2025 року, ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник Богорел Сергій Володимирович, звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на вказану ухвалу.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Доброславського районного суду Одеської області від 22.09.2025 року скасовано, справу направлено до Доброславського районного суду Одеської області для продовження розгляду.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.12.2025 року, справу розподілено судді Литвинюк А. В.
Ухвалою судді Литвинюк А. В. від 18.12.2025 року справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 30.01.2026 року о 12:00 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань №2).
Судове засідання у справі, призначене на 30.01.2026 року о 12:00 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань №2), не відбувалось у зв`язку з неявкою сторін та було відкладено на 16.03.2026 року о 15:00 годині.
У судове засідання у справі, призначене на 16.03.2026 року о 15:00 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань №2), учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи учасники повідомлялися належним чином, у відповідності до вимог ст. 124 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України), що підтверджується матеріалами судової справи.
Разом з тим, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника.
Представник Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради також надав суду заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами, проти задоволення позову заперечував.
Суд вважає можливим здійснити розгляд справи, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено, що 24.06.2022 року інспектором з паркування Сігаєвим Павлом Олександровичем було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ОДП5834384, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. 
Винесення вказаної постанови мотивовано тим, що 24.06.2022 року о 12:27:09 годині в м. Одеса на вулиці Генерала Бочарова, 1 міста Одесі водій транспортного засобу Hyundai 130, номерний знак НОМЕР_2 , здійснив зупинку, стоянку в зоні дії дорожнього знаку «Зупинку заборонено», чим порушив п. 3.34 глави 3 розділу 33 ПДР. 
Відповідальність за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 122 КупАП.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ОДП5834384 від 24.06.2022 року було направлено на адресу реєстрації відповідальної особи, ОСОБА_1 12.07.2022 року засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», що підтверджується копією супровідного бланку для відправлення № 050508467080 «Укрпошта стандарт», копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 050508467080.
Також, з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 050508467080 вбачається особисте отримання 14.07.2022 року ОСОБА_1 постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ОДП5834384 від 24.06.2022 року.
Згідно копії реєстру відправлених матеріалів від 12.09.2022 року вих. № 1066, постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ОДП5834384 від 24.06.2022 року було пред`явлено до примусового виконання шляхом її направлення до Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) 12.09.2022 року.
В матеріалах справи міститься копія повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виданого державним виконавцем Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Шестопаловою Юлією Костянтинівною 07.10.2022 року.
07.11.2022 року головним державним виконавцем Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Луценко Іриною Іванівною, внаслідок розгляду заяви про примусове виконання постанови ОДП5834384 від 24.06.2022 року, було відкрито виконавче провадження № 70220527, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження № 70220527 від 07.11.2022 року.
Стаття 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За визначенням ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача – суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно з ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Суд звертає увагу, що кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Разом із тим, право на судове оскарження не є абсолютним, наявність лише формальної або процедурної помилки, без врахування рішення, яке має для суб`єкта конкретні юридичні наслідки, не є підставою для звернення до суду.
Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів.
Матеріали справи не містять жодних доказів того, що постанова у справі про адміністративне правопорушення була визнана протиправною або скасована.
На переконання суду, безпосередні дії відповідача щодо передачі зазначеної постанови до органу державної виконавчої служби для її примусового виконання самі по собі не накладають на позивача додаткових зобов`язань та є правомірними.
Таким чином, визнання вказаних дій протиправними не позбавляє постанову у справі про адміністративне правопорушення статусу виконавчого документа й не є визначеною Законом України «Про виконавче провадження» підставою для повернення виконавчого документа чи завершення виконавчого провадження.
З огляду на що, у межах заявлених вимог та наведеного обґрунтування позову, направлення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на примусове виконання жодним чином не порушує права позивача.
Суд зауважує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.
В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно зі ст. 249 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 2, 5, 9, 77, 242, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
постановив:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Богорел Сергій Володимирович, до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Литвинюк А. В.