ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

07 липня 2026 року	Справа №160/8175/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_2 , відповідача-3: військової частини НОМЕР_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

02.04.2026 року представник ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_2 , відповідача-3: військової частини НОМЕР_3 , в якій просить:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у період з 29.01.2020 року по 26.09.2022 року посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатний осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» станом на 01 січня 2020, 01 січня 2021, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року, 01 січня 2025 року, 01 січня 2026 року, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт.
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 29.01.2020 року по 26.09.2022 року виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» станом на 01 січня 2020, 01 січня 2021, 01 січня 2022 року, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням уже виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у період з 27.09.2022 року по 31.01.2025 року посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» станом на 01 січня 2022, 01 січня 2023, 01 січня 2024 року, 01 січня 2025 року, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт.
зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальне допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 27.09.2022 року по 31.01.2025 року виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» станом на 01 січня 2022, 01 січня 2023, 01 січня 2024 року, 01 січня 2025 року, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням уже виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у період з 01.02.2025 року по 30.01.2026 року посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» станом на 01 січня 2025 року, 01 січня 2026 року, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористанні дні оплачуваних відпусток, одноразової допомоги при звільненні за період з 01.02.2025 року по 30.01.2026 року виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» станом на 01 січня 2025 року, 01 січня 2026 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт та з одночасною компенсацією при цьому сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, з урахуванням виплачених сум.
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за періоди з 29 січня 2020 року по 26 вересня 2022 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-111 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за періоди 27 вересня 2022 року по 31 січня 2025 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-111 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
зобов`язати військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за періоди з 01 лютого 2025 року по 30 січня 2026 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-111 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
В обгрунтування позову представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 у період з 07.10.2016 по 26.09.2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , у період з 27.09.2022 по 31.01.2025 року у військовій частині НОМЕР_2 , у період з 01.02.2025 по 30.01.2026 року у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_4 від 27.07.2016 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 №32 від 30.01.2026 року ОСОБА_1 звільнений у запас за підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 30.01.2026 року.
ОСОБА_1 вважає протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати за період військової служби грошового забезпечення та неврахування прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» станом на 01 січня 2020, 01 січня 2021, 01 січня 2022 року, 01 січня 2022, 01 січня 2023, 01 січня 2024 року, 01 січня 2025 року, 01 січня 2026 при нарахуванні грошового забезпечення, в тому числі: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальне допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористанні дні оплачуваних відпусток, одноразової допомоги при звільненні, у зв`язку з чим представник позивача звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2026 року для розгляду адміністративної справи №160/8175/26 визначено суддю Олійника В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2026 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
07.04.2026 року на адресу військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
08.04.2026 року військовою частиною НОМЕР_1 , військовою частиною НОМЕР_2 , військовою частиною НОМЕР_3 отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідками про доставку електронних листів в системі "Електронний суд", які міститься в матеріалах справи.
10.04.2026 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-2 з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
Позивач проходив військову службу за контрактом у військової частині НОМЕР_2 на посаді старшого стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_5 стрілецького батальйону з 27 вересня 2022 року (наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.09.2022 № 257.
Наказом від 22.11.2022 №313 старший солдат ОСОБА_2 вважається таким, що 22 листопаду 2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 в пункті постійної дислокації. Виключений з грошового забезпечення військової частини НОМЕР_2 з 22 листопаду 2022 року.
Наказом від 16.12.2022 №339 старший солдат ОСОБА_2 , у зв`язку із самовільним залишенням військової частини НОМЕР_2 , увільнений від займаної посади та зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , з 16 грудня 2022 року.
Наказом від 23.05.2023 №362 старший солдат ОСОБА_2 УВІЛЬНЕНИЙ від займаної посади та йому ПРИЗУПИНЕНА військова служба, дія контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України: (старшого солдата ОСОБА_3 , колишнього старшого стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_5 стрілецького батальйону, який самовільно залишив військову частину 22 листопада 2022 року згідно ЄРДР від 10 лютого 2023 року № 62023170030000190 - з 10 лютого 2023 року).
ОСОБА_1 під час складання позовної заяви, не повідомив суду про те, що він скоїв самовільне залишення військової частини НОМЕР_2 та починаючи з 22.11.2022 року не отримував грошове забезпечення.
З урахуванням викладеного, представник відповідача-2 вважає позовні вимоги до військової частини НОМЕР_2 такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно пункту 15 Розділу І «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженому наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197.
15. Грошове забезпечення не виплачується:
за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;
якщо виплачуються академічні стипендії;
за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;
за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;
за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);
за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;
за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Абзацами 1 - 4 пункту 8 Розділу І Порядку передбачено:
8. Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується:
щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Таким чином, дії військової частини НОМЕР_2 , в частині не виплати позивачеві грошового забезпечення за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше, а саме за час його самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 у спірний період 22.11.2022 по 31.01.2025 є повністю законними та такими, що відповідають чинному законодавству України.
З урахуванням викладеного, представник відповідача-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
17.04.2026 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-1 з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
Постановою №704 зокрема затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14; розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу згідно з додатком 16.
Пунктом 4 Постанови №704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (надалі також - Постанова №103, яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови №704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 даної постанови було викладено у новій редакції:
«4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови №704. 
Тому позивач вважає, що з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка була чинною до зазначених змін.
З моменту скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» було припинено дію змін внесених до постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2018 року №704.
На даний час Постанова №704 є чинною, а пункт 4 не скасованим, незміненим і відповідає повністю пункту 4 Постанови №704 в редакції Постанови КМ № 103 від 21.02.2018.
У подальшому, у постанову №704, а саме 20.05.2023 було внесено зміни та встановлено наступне - “установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14”.
Окрім того, зміни до приміток № 1,12,13,14 Постанови Кабінету Міністрів України №704 чинні та діють у відповідності до пункту 4 у редакції у відповідності з Постановами КМУ №1041 від 20.12.2017, №1038 від 28.10.2020 - застосовується з 1 жовтня 2020 року у редакції - посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704.
Кабінет Міністрів України жодних нормативно-правових актів з цього приводу не ухвалював.
Таким чином, підстави для висновку, про наявність у Відповідача підстав застосовувати при визначенні складових грошового забезпечення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 відповідно до якого розміри окладів за військовим званням військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року відсутні.
А отже, в діях військової частини НОМЕР_1 немає протиправної бездіяльності, а навпаки всі дії відповідають вимогами чинної редакції Постанови №704.
З урахуванням викладеного, представник відповідача-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
13.05.2026 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника військової частини НОМЕР_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-3 з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (надалі також - Постанова №103, яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови №704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 даної постанови було викладено у новій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови №704. 
Тому позивач вважає, що з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка була чинною до зазначених змін.
З моменту скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» було припинено дію змін внесених до постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2018 року №704.
На даний час Постанова №704 є чинною, а пункт 4 не скасованим, незміненим і відповідає повністю пункту 4 Постанови №704 в редакції Постанови КМ №103 від 21.02.2018.
У подальшому, у постанову №704, а саме 20.05.2023 було внесено зміни та встановлено наступне - “установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14”.
Окрім того, зміни до приміток № 1,12,13,14 Постанови Кабінету Міністрів України №704 чинні та діють у відповідності до пункту 4 у редакції у відповідності з Постановами КМУ №1041 від 20.12.2017, №1038 від 28.10.2020 - застосовується з 1 жовтня 2020 року у редакції - посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704.
Кабінет Міністрів України жодних нормативно-правових актів з цього приводу не ухвалював.
Таким чином, підстави для висновку, про наявність у Відповідача підстав застосовувати при визначенні складових грошового забезпечення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 відповідно до якого розміри окладів за військовим званням військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року відсутні.
Позивачем не враховано Постанову Кабінету міністрів України від 12 травня 2023 р. №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» згідно якої:
1.Скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” (Офіційний вісник України, 2018 р., № 20, ст. 662).
2.Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), виклавши абзац перший в такій редакції:
“4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.”.
3.Установити, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Тому враховуючи вище викладені обґрунтування вважаємо, що Позивачем не обґрунтовано з наданням належних доказів що підтверджували б факт саме заниження обчислення військовою частиною НОМЕР_3 розміру відповідних виплат під час звільнення Позивача, а саме без урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання за період служби в даних військових частинах, а також не виплати військовою частиною НОМЕР_3 .
Згідно довідки про розміри щомісячних видів грошового забезпечення вбачається що посадовий оклад позивача був розрахований з урахуванням вимог чинної Постанови Кабінету міністрів України від 12 травня 2023 р. № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» та становив у 2022 році - 2730,00 гри., що вище за 1762 грн. та вище ніж прожитковий мінімум встановлений на 1 січня 2022 року, а саме вище за 2481,00 грн.
Таким чином, при встановлені посадового окладу позивачеві, відповідач-3 діяв у відповідності до чинного законодавства, а доводи позивача є безпідставними та не підтверджуються належними доказами.
Враховуючи ту обставину, що інші позовні вимоги є похідними від вимоги про визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо непроведення та ненарахування грошового забезпечення позивачеві за період з 01.02.2025 по 30.01.2026 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, то при відмові в задоволені цієї вимоги в задоволені інших позовних вимог також необхідно відмовити.
З урахуванням викладеного, представник відповідача-3 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу: у період з 07.10.2016 по 26.09.2022 року у військовій частині НОМЕР_1 , у період з 27.09.2022 по 31.01.2025 року у військовій частині НОМЕР_2 , у період з 01.02.2025 по 30.01.2026 року у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_4 від 27.07.2016 року.
Відповідно ди витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №32 від 30.01.2026 року:
4. Старшого солдата ОСОБА_3 , старшого оператора 1 відділення радіоелектронної розвідки взводу радіоелектронної розвідки розвідувальної роти військової частини НОМЕР_3 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від "22" січня 2026 року №9-PC ЗВІЛЬНИТИ з військової служби У ЗАПАС ЗА ПІДПУНКТОМ "6" (за станом здоров`я: за наявності інвалідності (за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжити військову службу) відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати таким, що справи та посаду здав і направити на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З "30" січня 2026 року виключити зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення частини з "30" січня 2026 року.
Вислуга років у Збройних Силах України станом на "30" січня 2026 року становить: календарна - 07 років 00 місяців 22 дні, пільгова - 00 років 00 місяців 00 днів, загальна - 07 років 00 місяців 22 дні.
За час виконання обов`язків старшого оператора 1 відділення радіоелектронної розвідки взводу радіоелектронної розвідки розвідувальної роти військової частини НОМЕР_3 виплатити премію за особистий внесок у загальні результати служби за тарифним розрядом 5 у розмірі 523% від посадового окладу за період з "01" січня по "30" січня 2026 року, передбачену наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260.
Виплатити надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з "01" січня по "30" січня 2026 року, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704.
Інформація щодо кількості днів використаної щорічної основної відпустки за попередні періоди служби не була надана з попереднього місця служби.
Щорічна основна відпустка за 2025 рік не надавалась.
Щорічна основна відпустка за 2026 рік не надавалась.
Виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2025 рік тривалістю 28 (двадцять вісім) діб. Грошова допомога для оздоровлення за 2026 рік відповідно до розділу ХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (зі змінами), в розмірі місячного грошового забезпечення, не виплачувалась.
Відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у 2026 році не надавалась.
Матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань за 2026 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, не виплачувалась.
Виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць вислуги за період з "31" січня 2025 року по "30" січня 2026 року, відповідно до п.1 "Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" затверджено Постановою Кабінету Міністрів Україні від 17 вересня 2014 року № 460.
Військові перевізні документи на проїзд військовослужбовця, членів його родини та перевезення домашніх речей не видавались.
На квартирному обліку не перебував.
Постійним або службовим житлом не забезпечувався.
Підстава: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу). від "22" січня 2026 року №9-PC, рапорт старшого солдата ОСОБА_4 , припис військової частини НОМЕР_3 від 30.01.2026 року №1559, обхідний лист.
20.03.2026 року представник ОСОБА_1 звернулася до командира військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом, в якому просила надати інформацію про проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 :
- щомісячної фіксованої індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 вересня 2022 року відповідно до абзаців 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;
- індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 27.02.2025 року;
- перерахунку грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористанні дні оплачуваних відпусток відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 29.01.2020 року по 26.09.2022 року виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт та виплатити різницю з урахуванням уже виплачених сум.
20.03.2026 року представник ОСОБА_1 звернулася до командира військової частини НОМЕР_2 з адвокатським запитом, в якому просила надати інформацію про проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 :
- довідку про розрахунок індексації грошового забезпечення з жовтня 2022 року по день виключення зі списків військової частини помісячно із зазначенням базового місяця;
- довідки з 2022 року по день виключення зі списків військової частини про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення.
20.03.2026 року представник ОСОБА_1 звернулася до командира військової частини НОМЕР_3 з адвокатським запитом, в якому просила надати інформацію про проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 :
- довідку про розрахунок індексації грошового забезпечення з лютого 2025 року по день виключення зі списків військової частини помісячно із зазначенням базового місяця;
- довідки з 2025 року по день виключення зі списків військової частини про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення;
- довідки розрахунку грошової компенсації при звільненні за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Станом на дату звернення до суду, відповіді на адвокатські запити не надано.
ОСОБА_1 вважає протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати за період військової служби грошового забезпечення та неврахування прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» станом на 01 січня 2020, 01 січня 2021, 01 січня 2022 року, 01 січня 2022, 01 січня 2023, 01 січня 2024 року, 01 січня 2025 року, 01 січня 2026 при нарахуванні грошового забезпечення, в тому числі: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальне допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористанні дні оплачуваних відпусток, одноразової допомоги при звільненні, у зв`язку з чим представник позивача звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 4 статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Так, відповідно до пункту 4 Постанови №704 у редакції, що була чинною до 24 лютого 2018 року, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
У свою чергу додатки 1, 12, 13, 14 до пункту 4 Постанови №704 також містять примітки, у яких в якості розрахункової величини зазначений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).
З 24 лютого 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”, якою пункт 4 Постанови №704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже з 24 лютого 2018 року змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість “розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)” передбачено використання “розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року”.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та нечинним пункт 6 Постанови № 103, яким пункт 4 Постанови №704 викладений у новій редакції.
Отже, з 29.01.2020 року тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18, пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність, та відновлена дія пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 у первісній редакції, тобто в редакції, що передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Застосування цих нормативних актів у подібних правовідносинах вже було предметом розгляду у Верховному Суді, зокрема, в постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 Верховний Суд дійшов наступних висновків:
21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: “ 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14”.
Тобто, на момент набрання чинності постановою №704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: “ 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14”.
Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
При цьому, пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII “Про Державний бюджет України на 2019 рік” установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 року №294-IX “Про Державний бюджет України на 2020 рік” застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 рік, не містить.
Тобто, положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, з огляду на визначені в частині 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України правила, а також враховуючи, що починаючи з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, то положення постанови КМУ №704 підлягають застосуванню в частині, які не суперечать Законам про Державний бюджет.
Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у справі №440/6017/21 (постанова від 02.08.2022).
Разом з тим, суд враховує, що Закон України від 14.11.2019 №294-IX “Про Державний бюджет України на 2020 рік” визначав лише розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не містив застережень щодо застосування такої розрахункової величини.
Натомість, вже Закони України від 02.12.2021 №1928-IX “Про Державний бюджет України на 2022 рік”, від 03.11.2022 №2710-IX “Про Державний бюджет України на 2023 рік” у статті 7 містять застереження щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, встановлений на 1 січня календарного року.
Таким чином, суд вважає, що грошове забезпечення позивача має обчислюватися з урахуванням положень статті 7 Законів про Державний бюджет, якою визначено сталу величину прожиткового мінімуму, який застосовується при визначенні посадових окладів.
Відповідно до підпункту 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (п.6 розділу XXIII цього Порядку).
Відповідно до пункту 1 розділу XXIV вказаного Порядку військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Як передбачено пунктом 7 розділу XXIV вказаного Порядку, розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Отже, виплата вказаних одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань) безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що належним способом захисту в такому випадку є необхідність зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) за період з 30.01.2020 року по 26.09.2022 року, а також виплачених за вказаний період: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового i начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
Щодо перерахунку грошового забезпечення станом на 01.01.2025, 01.01.2026 року, суд виходить з наступного.
Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», пунктом 4 якої передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Пунктом 6 Постанови КМУ №103 від 21.02.2018, зокрема, пункт 4 Постанову КМУ №704 від 30.08.2017 викладений в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнаний протиправним і скасований пункт 6 Постанови КМУ №103 від 21.02.2018.
Пунктом 2 Постанови КМУ №481 від 12.05.2023 пункт 4 Постанову КМУ №704 від 30.08.2017 викладений в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового, начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762гр та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14». 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнаний протиправним і нечинним пункт 2 Постанови КМУ №481 від 12.05.2023 про внесення змін до пункту 4 Постанову КМУ №704 від 30.08.2017.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що з огляду на визначені в частині 3 статті 7 КАС України загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, пункт 2 Постанови КМУ №481 від 12.05.2023 про внесення змін до пункту 4 Постанову КМУ №704 від 30.08.2017 суперечить законам України про державний бюджет не підлягає застосуванню. Суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. Пункт 4 Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 підлягає застосуванню у первинній редакції із використанням для визначення посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Правовий висновок викладений в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2026 року в справі №160/11085/25.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що належним способом захисту в такому випадку є необхідність зобов`язати військову частину НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) за період з 01.02.2025 року по 30.01.2026 року, а також виплачених за вказаний період: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористанні дні оплачуваних відпусток, одноразової допомоги при звільненні визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01.01.2026 року, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового i начальницького склад постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
Щодо позовних вимог до військової частини НОМЕР_2 , суд враховує наступне.
Позивач проходив військову службу за контрактом у військової частині НОМЕР_2 на посаді старшого стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_5 стрілецького батальйону з 27 вересня 2022 року (наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.09.2022 № 257.
Наказом від 22.11.2022 №313 старший солдат ОСОБА_2 вважається таким, що 22 листопаду 2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 в пункті постійної дислокації. Виключений з грошового забезпечення військової частини НОМЕР_2 з 22 листопаду 2022 року.
Наказом від 16.12.2022 №339 старший солдат ОСОБА_2 , у зв`язку із самовільним залишенням військової частини НОМЕР_2 , увільнений від займаної посади та зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , з 16 грудня 2022 року.
Наказом від 23.05.2023 №362 старший солдат ОСОБА_2 УВІЛЬНЕНИЙ від займаної посади та йому ПРИЗУПИНЕНА військова служба, дія контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України: (старшого солдата ОСОБА_3 , колишнього старшого стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_5 стрілецького батальйону, який самовільно залишив військову частину 22 листопада 2022 року згідно ЄРДР від 10 лютого 2023 року № 62023170030000190).
Відповідно пункту 15 Розділу І «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженому наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197.
15. Грошове забезпечення не виплачується:
за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;
якщо виплачуються академічні стипендії;
за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;
за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;
за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);
за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;
за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Абзацами 1 - 4 пункту 8 Розділу І Порядку передбачено:
8. Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується:
щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Таким чином, дії військової частини НОМЕР_2 в частині невиплати позивачеві грошового забезпечення за час відсутності на службі та час самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 є законними та такими, що відповідають чинному законодавству України.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги до військової частини НОМЕР_2 задоволенню не підлягають.
Щодо компенсації сум з податку на доходи фізичних осіб, суд виходить з наступного.
Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або е особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України “Про податок з доходів фізичних осіб”.
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Аналіз наведених вище норм Порядку №44 дає підстави дійти висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, з урахуванням наведеного правового регулювання та фактичних обставин справи нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.
Похідна вимога зобов`язального характеру щодо нарахування та виплати індексації та грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44, підлягає задоволенню.
Аналогічний підхід застосований Верховним Судом в постановах від 27.07.2023 в справі №380/813/22, від 27.09.2023 в справі №420/23176/21, від 04.04.2024 в справі №160/4155/22.
Щодо позовних вимог щодо компенсації втрати частини доходів, суд виходить з наступного.
Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даному випадку органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений цей платіж і коли, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням.
Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року у справах №522/5664/17, №336/4675/17 та від 21.02.2018 року у справі №569/7903/16-ц.
У постанові від 29.09.2022 у справі №520/1001/19 Верховний Суд наголошував на тому, що дія Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується всіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).
У цій же постанові колегія суддів вказувала, що законодавець пов`язав виплату компенсації з виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація й заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.
Аналогічний висновок щодо застосування тих самих норм права у подібних правовідносинах викладено й у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 року в справі №134/89/16-а, від 10.02.2020 року в справі №134/87/16-а, від 05.03.2020 року в справі №140/1547/19 та застосована у постанові від 20.10.2022 року в справі №140/862/19, де зауважено, що законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.
Як передбачено положеннями пунктам 5 - 7 Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, сума компенсацій виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за повний місяць.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент і звернення до суду.
Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому, суд не може перебирати на себе функції органу, що здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення.
Суд погоджується з доводами позивача, однак звертає увагу, що основна сума грошового забезпечення (доходу) в межах виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/8175/26, є ще не нарахованою, оскільки перерахунок ще не відбувся.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, позовні вимоги щодо компенсації втрати частини доходу є, на думку суду, передчасними.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_2 , відповідача-3: військової частини НОМЕР_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 30.01.2020 року по 26.09.2022 року без врахування розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) за період з 30.01.2020 року по 26.09.2022 року, а також виплачених за вказаний період: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового i начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_3 щодо обчислення грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2025 року по 30.01.2026 року без врахування розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01.01.2026 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) за період з 01.02.2025 року по 30.01.2026 року, а також виплачених за вказаний період: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористанні дні оплачуваних відпусток, одноразової допомоги при звільненні, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01.01.2026 року, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового i начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник