Справа № 420/24663/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
23 липня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 05.08.2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду уточненої позовної заяви з урахуванням вищевикладеного суддею.
18 серпня 2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить:
визнати протиправними дії відповідача військової частини НОМЕР_1 , відповідача військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення (нарахування) та виплати грошового забезпечення за період з 16 жовтня 2020 року по 31 грудня 2020 року, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 16 жовтня 2020 року по 31 грудня 2020 року, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
визнати протиправними дії відповідача військової частини НОМЕР_1 , відповідача військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення (нарахування) та виплати грошового забезпечення грошового забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
визнати протиправними дії відповідача військової частини НОМЕР_1 , відповідача військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення (нарахування) та виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
визнати протиправними дії відповідача військової частини НОМЕР_1 , відповідача військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення (нарахування) та виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2023 року по 25 березня 2023 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01 січня 2023 року по 25 березня 2023 року, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
визнати протиправними дії відповідача військової частини НОМЕР_1 , відповідача військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення (нарахування) та виплати грошового забезпечення за період з 31 січня 2025 року по 18 квітня 2025 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 31 січня 2025 року по 18 квітня 2025 року, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2023 рік терміном 30 діб, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові вили грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 (із відповідними змінами) згідно статті 3 додатку 2 пункту 321 за 2021 рік – 10 діб, за 2022 рік – 10 діб, за 2023 рік – 10 діб, згідно статті 3 додатку 2 пункту 346 за 2020 рік – 2 доби, згідно статті 3 додатку 2 пункту 335 за 2025 рік – 2 доби, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
визнати протиправними дії відповідача військової частини НОМЕР_1 , що призвели до ненарахування та невиплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 (із відповідними змінами) згідно статті 3 додатку 2 пункту 321 за 2017 рік – 10 діб, згідно статті 3 додатку 2 пункту 346 за 2018 рік – 7 діб, за 2019 рік – 7 діб, за 2020 рік – 7 діб;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 внести зміни до п. 5 наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 18.04.2025 №109 шляхом внесення запису щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 (із відповідними змінами) згідно статті 3 додатку 2 пункту 321 за 2017 рік – 10 діб, згідно статті 3 додатку 2 пункту 346 за 2018 рік – 7 діб, за 2019 рік – 7 діб, за 2020 рік – 7 діб;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 (із відповідними змінами) згідно статті 3 додатку 2 пункту 321 за 2017 рік – 10 діб, згідно статті 3 додатку 2 пункту 346 за 2018 рік – 7 діб, за 2019 рік – 7 діб, за 2020 рік – 7 діб;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 (із відповідними змінами) згідно статті 3 додатку 2 пункту 321 за 2017 рік – 10 діб, згідно статті 3 додатку 2 пункту 346 за 2018 рік – 7 діб, за 2019 рік – 7 діб, за 2020 рік – 7 діб, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані 84 (вісімдесят чотири) доби додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік, 2025 рік набутої на підставі статті 16-2 Закону України «Про відпустки» та пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові вили грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до підпункту1 пункту 2 статті 15 (доповненої абзацом сьомим згідно із Законом №3633- ХІІ від 11.04.2024) Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ІХ (зі змінами та доповненнями) за 8 (вісім) повних календарних років служби, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові вили грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
визнати протиправними дії відповідача військової частини НОМЕР_1 що призвели до ненарахування та невиплати компенсації за неотримане речове майно у розмірі 25470,12 (двадцять п`ять тисяч чотириста сімдесят гривень 12 копійок) згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2025 №166;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно у розмірі 25470,12 (двадцять п`ять тисяч чотириста сімдесят гривень 12 копійок) згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2025 №166;
визнати протиправними дії відповідача військової частини НОМЕР_1 , відповідача військової частини НОМЕР_2 що призвели до ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік у кількості 30 діб у розмірі 27482,02 (двадцять сім тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 02 копійки) згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2025 №166;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік у кількості 30 діб у розмірі 27482,02 (двадцять сім тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 02 копійки) згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2025 №166;
зобов`язати відповідача здійснити військову частину НОМЕР_2 перерахунок та виплату компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 30 діб, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
визнати протиправними дії відповідача військової частини НОМЕР_1 що призвели до ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік у кількості 19 діб;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 внести зміни до п. 5 наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 18.04.2025 №109 шляхом внесення запису щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік у кількості 19 діб;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік у кількості 19 діб;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2020 рік у кількості 19 діб, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
визнати протиправними дії відповідача військової частини НОМЕР_1 що призвели до ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік у кількості 30 діб;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 внести зміни до п. 5 наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 18.04.2025 №109 шляхом внесення запису щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік у кількості 30 діб;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік у кількості 30 діб;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2021 рік у кількості 30 діб, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
визнати протиправними дії відповідача військової частини НОМЕР_1 що призвели до затримки розрахунку при звільненні;
зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у відповідності до приписів ст. 117 КЗпП України.
Стислий виклад позиції позивача.
У позові вказано, що під час проходження військової служби у період з 31.01.2025 по 18.04.2025 та з 16.10.2020 по 25.03.2023 у Військовій частині НОМЕР_1 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 , позивачу грошове забезпечення виплачувалось у заниженому розмірі, а саме: при встановленні посадового окладу та окладу за військовим званням було застосовано прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року. Позивач вважає, що при встановленні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням в період з 31.01.2025 по 18.04.2025, з 16.10.2020 по 25.03.2023 Військовою частиною НОМЕР_2 мав бути застосований прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений законом станом на 1 січня календарного року. 
На переконання позивача, дії Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати позивачу грошового забезпечення у заниженому розмірі є протиправними.
Також позивач зазначив, що йому не нараховано та не виплачено: грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік 19 днів; грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік 30 діб; грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2017, 2018, 2019, 2020 роки; грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення тривалістю 90 (дев`яносто) календарних днів після звільнення з полону відповідно до пункту 23 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ІХ.
Також позивач посилався на невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2025 №166 щодо невиплати зазначених в цьому наказі грошових коштів належних при звільненні, а саме не виплачено компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 25470,12 грн, не виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік 30 діб у розмірі 27482,02 грн.
У зв`язку із несвоєчасною виплатою вищезазначених коштів, позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України.
Стислий виклад заперечень відповідачів.
До суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_1 , в якому наголошується на необхідності відмови у задоволенні позову.
Військова частина НОМЕР_1 вважає безпідставними вимоги щодо компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2020 роки, адже у Військової частини НОМЕР_1 відсутнє документальне підтвердження перебування позивача на посаді командира відділення у вказаний період в інших військових частинах та невикористання такого виду відпустки при переведенні до Військової частини НОМЕР_1 .
Крім того, Військова частина НОМЕР_1 наполягала, що щорічна основна відпустка за 2020-2021 роки надана позивачу у повному обсязі.
Процесуальні дії у справі.
Суд ухвалою від 28 серпня 2025 року відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України в електронній формі, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, витребував в порядку ст. 80 КАС України у відповідачів - Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 :
доказів проходження ОСОБА_1 військової служби у Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 (копії наказів про зарахування на військову службу, про виключення зі списків, тощо);
інформацію про розмір нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення (із зазначенням усіх його складових), нарахованого позивачу при звільненні, із обов`язковим зазначенням інформації з якого розміру прожиткового мінімуму вони були розраховані;
довідку про середній розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , обчислений виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому було звільнено позивача, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1992 №100.
Відповідно до довідок про доставку електронного листа від 29.08.2025, адміністративний позов надіслано до електронного кабінету Військової частини НОМЕР_2 та доставлено 23.07.2025 о 18:30, ухвалу про відкриття провадження у справі від 28 серпня 2025 року надіслано до електронного кабінету Військової частини НОМЕР_2 та доставлено 29.08.2025 о 03:57.
За приписами ч.4. ст.159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно з ч.2 ст.175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.
Як вже зазначено судом, адміністративний позов надіслано до електронного кабінету Військової частини НОМЕР_2 та доставлено 23.07.2025 о 18:30, ухвалу про відкриття провадження у справі від 28 серпня 2025 року надіслано до електронного кабінету Військової частини НОМЕР_2 та доставлено 29.08.2025 о 03:57. 
Суд зазначає, що в силу вимог ч.6 ст.18 КАС України, на відповідача покладено обов`язок мати зареєстрований електронний кабінет у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.
За приписами ч.6 ст.251 КАС України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
З урахуванням наведеного та 15-денного строку для подання відзиву, що встановлений судом в ухвалі суду від 28 серпня 2025 року, з урахуванням приписів ст.120 КАС України, останній день для подання відзиву – 15.09.2025.
Водночас, Військова частина НОМЕР_2 станом на день розгляду справи відзив на позов не надала, клопотання щодо продовження строку для подання відзиву – не надала.
Суд вжив додаткових заходів та надіслав запит до Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненадання відзиву та витребуваних доказів Військовою частиною НОМЕР_2 , проте, станом на час розгляду справи, Військова частина НОМЕР_2 не надала до суду відзиву та витребуваних судом доказів.
Командир військової частини зобов`язаний забезпечити неухильне дотримання вимог прийнятого Верховною Радою України 29 червня 2023 року Закону України №3200-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання «Електронних кабінетів» в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами», який набрав чинності 21 липня 2023 року.
Суд зазначає про персональну відповідальність командира військової частини за невиконання судових рішень у відповідності до наказу Міністерства оборони України від 30.12.2016 №744 «Про організацію претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень».
Відповідно до статті 77, 78 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
У порядку частини 1 статті 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Згідно із статтею 159 КАС України, Військова частина НОМЕР_2 не скористалася своїм диспозитивним правом на подання відзиву чи іншої заяви по суті спору із запереченнями щодо обставин, викладених у позовній заяві.
Суд оцінює поведінку Військової частини НОМЕР_2 , що ненадання відзиву та витребуваних судом доказів, є зловживанням процесуальним правом Військової частини НОМЕР_2 та невиконання процесуального обов`язку.
Ненадання відзиву (чи будь-яких заяв по суті спору із запереченнями доводів позову) та доказів суб`єктом владних повноважень не спростовує підтвердження Військовою частиною НОМЕР_2 порушеного права позивача, яке є предметом спору.
Відповідно до ч.9 ст.80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
З урахуванням наведеного, суд вирішує справу на підставі наявних у справі матеріалів.
Ухвалою від 16.06.2026 суд залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог.
Ухвалою від 16.06.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про повторне витребування доказів та застосування заходів процесуального примусу.
Ухвалою суду від 16.06.2026 суд закрив провадження у справі в частині позовних вимог щодо:
зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, з відзивом Військової частини НОМЕР_1 та наданими доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.
Суд встановив, що позивач у період з 16 жовтня 2020 року по 25 березня 2023 року та з 31 січня 2025 року по 18 квітня 2025 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_3 від 21.11.2016.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2026 №592, Військова частина НОМЕР_1 з 01.01.2016 і до теперішнього часу перебуває на повному фінансово-господарському забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 .
Сторони не заперечують, що грошове забезпечення (основні і додаткові види) позивачу у період з 16 жовтня 2020 року по 25 березня 2023 року та з 31 січня 2025 року по 18 квітня 2025 року нараховувалось й виплачувалось без врахування розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 29.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2025.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2025 №166, внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.05.2025 №150 та вирішено виплатити грошові компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2022 рік – 30 діб, за 2023 рік – 30 діб, за 2024 рік – 10 діб, додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2020 рік – 2 доби, за 2021 рік – 10 діб, за 2022 рік – 10 діб, за 2023 рік – 10 діб, за невикористані 84 доби додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік, 2025 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 8 повних календарних років служби.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.12.2020 №270, позивач вважається таким, що вибув у щорічну відпустку за 2020 рік терміном на 11 діб. Залишок щорічної основної відпустки становив 21 добу.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.04.2021 №83, позивач вважається таким, що вибув у щорічну відпустку за 2020-2021 роки терміном на 54 доби.
Вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з 16 жовтня 2020 року по 25 березня 2023 року та з 31 січня 2025 року по 18 квітня 2025 року, грошових компенсацій за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 8 повних календарних років служби без врахування розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 29.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт, щодо ненарахування й невиплати окремих частин щорічної основної та додаткової відпусток та невиплати у зв`язку із цим середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення, окрім іншого, входять посадовий оклад та оклад за військовим званням.
Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка передбачала з 01.03.2018 збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців (далі – Постанова №704).
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі – Постанова №103).
Пунктом 6 постанови №103 внесено зміни до постанови №704, внаслідок яких пункт 4 постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.
Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».
Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704.
Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018), згідно з якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови №704, яка існувала до зазначених змін.
Тобто, з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.
Таким чином, розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення, повинно бути визначене шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №420/6572/22.
При вирішенні питання щодо можливості застосування мінімальної заробітної плати, в даному випадку не менше її 50 відсотків, як розрахункової величини при обрахунку посадового окладу, суд враховує, що пунктом 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Норми пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII були чинними як на дату прийняття постанови №704, так і станом після 29.01.2020, та неконституційними не визнавалися.
Враховуючи юридичну силу законів та підзаконних нормативно-правих актів, яким є постанова №704, місце таких в системі нормативно-правових актів, оскільки всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм, перевагу слід надати положенням Закону, як акту вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України.
Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 року у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають, суд доходить висновку, що п.4 постанови №704 з 29.01.2020 року має застосовуватись в наступній редакції: «Розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.».
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704» (далі Постанова №481), яка набрала чинності 20.05.2023, скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою №103, та пунктом 2 постанови абзац перший викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Таким чином, з 20.05.2023 (дата набрання чинності Постановою №481) базова величина, з якої обраховується розміри посадових окладів, окладів (спеціальним) званням військовослужбовців є сталою та становить 1762,00 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 року по справі №320/29450/24, визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 неправомірними. Визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 року по справі №320/29450/24, залишено без змін.
Отже, рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 року по справі №320/29450/24 набрало законної сили 18 червня 2025 року, а відтак п. 2 постанови КМУ №481 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин з 18.06.2025 року.
Водночас у постанові Верховного Суду від 17.02.2026 у справі №520/5814/24 судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, вирішуючи питання про застосування розрахункової величини, визначеної як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», замість фіксованої грошової величини 1762 гривні, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704», у пункті 63 відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.10.2025 у справі №600/3516/24-а та від 22.10.2025 у справі №420/3824/25, у яких викладено правовий висновок про те, що з дня набрання чинності Постановою №481 (20 травня 2023 року) та протягом усього періоду її дії (до 18 червня 2025 року) правові підстави для видачі довідок про розмір грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відсутні. Протягом зазначеного періоду визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями здійснювалося, виходячи з фіксованої величини 1762,00 грн, передбаченої Постановою №481.
Судова палата сформувала новий правовий висновок про те, що до правовідносин, пов`язаних із оформленням та направленням до органу Пенсійного фонду України довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії позивача, визначеного станом на 01 січня 2024 року відповідно до Постанови №704, під час обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням має застосовуватися пункт 4 Постанови №704 в первісній редакції, яка передбачала використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а не редакція, змінена Постановою №481, якою визначено фіксовану розрахункову величину - 1762,00 грн.
Хоча суд погоджується з тезами окремих думок суддів Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №520/5814/24 щодо чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року №481 у спірний період та обов`язковості її застосування, а означене рішення містить в собі ризики нівелювання значення презумпції правомірності актів органів виконавчої влади та передбачає можливість ретроспективної «делегітимації» правомірної поведінки і рішень суб`єктів владних повноважень, несе ризик покладення на державу додаткових фінансових зобов`язань, не забезпечених відповідними ресурсами, суд, під час розгляду цієї справи, позбавлений можливості відступу від висновків Верховного Суду та має їх враховувати під час застосування відповідної норми права.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на те, що у постанові Верховного Суду від 17.02.2026 у справі №520/5814/24 сформований висновок щодо застосування пункту 4 постанови КМУ №704 та Постанови КМУ №481, які поширюються на спірні правовідносини, суд вважає, що цей висновок слід враховувати при вирішенні цього спору.
Суд встановив, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2018 складає 1762 грн, з 01.01.2020 - 2102 грн, з 01.01.2021- 2270 грн, з 01.01.2022 – 2481 грн, з 01.01.2023 – 2684 грн, з 01.01.2025 – 3028 грн.
Отже, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, виникли підстави для підвищення посадового окладу та окладу за військовим звання позивача, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Таким чином, розмір грошового забезпечення позивач підлягає перерахунку й виплаті у зв`язку з підвищенням його складових, про що зазначено вище.
Щодо перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2022 та 2025 роки, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 1,2 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі – Порядок №260) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (п.6 розділу XXIII Порядку №260).
З огляду на те, що грошова допомога на оздоровлення за 2020-2022 та 2025 роки має бути обчислена з грошового забезпечення позивача, яке за вказаний період Військовою частиною НОМЕР_2 було обчислено неправильно з вищенаведених судом обґрунтувань, суд доходить висновку, що наведені позовні вимоги є правомірними та належать до задоволення.
Стосовно перерахунку й виплати грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної та додаткової відпусток, а також одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 8 повних календарних років служби, то суд зазначає, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2025 №166, внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.05.2025 №150 та вирішено виплатити грошові компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2022 рік – 30 діб, за 2023 рік – 30 діб, за 2024 рік – 10 діб, додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2020 рік – 2 доби, за 2021 рік – 10 діб, за 2022 рік – 10 діб, за 2023 рік – 10 діб, за невикористані 84 доби додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік, 2025 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 8 повних календарних років служби.
Оскільки зазначені компенсації та ОГД при звільненні мають бути обчислені з грошового забезпечення позивача, яке за вказаний період Військовою частиною НОМЕР_2 було обчислено неправильно з вищенаведених судом обґрунтувань, вимоги у цій частині також підлягають задоволенню. 
Враховуючи вищенаведені норми права та встановлені судом обставини у справі, правові висновки Верховного Суду у постанові від 17.02.2026 у справі №520/5814/24, суд доходить висновку, що Військовою частиною НОМЕР_2 допущена протиправна дія при обчисленні та виплати позивачу грошового забезпечення та позовні вимоги щодо нарахування та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної та додаткової відпусток, а також одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 8 повних календарних років служби слід задовольнити шляхом:
визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати позивачу з 16 жовтня 2020 року по 25 березня 2023 року та з 31 січня 2025 року по 18 квітня 2025 року грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2022 та 2025 роки, компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2023 рік терміном 30 діб, компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2020 рік – 2 доби, за 2021 рік – 10 діб, за 2022 рік – 10 діб, за 2023 рік – 10 діб, за 2025 рік – 2 доби, компенсації за невикористані 84 доби додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік, 2025 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 8 повних календарних років служби, без урахування розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 29.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, на 01.01.2025 у відповідні роки на відповідний тарифний коефіцієнт;
зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити позивачу перерахунок з 16 жовтня 2020 року по 25 березня 2023 року та з 31 січня 2025 року по 18 квітня 2025 року грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2022 та 2025 роки, компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2023 рік терміном 30 діб, компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2020 рік – 2 доби, за 2021 рік – 10 діб, за 2022 рік – 10 діб, за 2023 рік – 10 діб, за 2025 рік – 2 доби, компенсації за невикористані 84 доби додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік, 2025 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 8 повних календарних років служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
Суд вважає за необхідне зауважити, що за правильність обчислення та виплату грошового забезпечення має відповідати військова частина, на фінансовому забезпеченні якої перебуває військовослужбовець, в цьому випадку Військова частина НОМЕР_2 .
Також суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимоги щодо визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , що призвели до ненарахування та невиплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 (із відповідними змінами) згідно статті 3 додатку 2 пункту 321 за 2017 рік – 10 діб, згідно статті 3 додатку 2 пункту 346 за 2018 рік – 7 діб, за 2019 рік – 7 діб, за 2020 рік – 7 діб, оскільки вона пред`явлена до Військової частини НОМЕР_1 , яка не здійснювала нарахування й виплату грошового забезпечення позивачу, що підтверджено довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2026 №592, відповідно до якої Військова частина НОМЕР_1 з 01.01.2016 і до теперішнього часу перебуває на повному фінансово-господарському забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 . 
При цьому суд вважає безпідставними посилання Військової частини НОМЕР_1 на відсутність документального підтвердження перебування позивача на посаді командира відділення у період за 2017-2022 роки в інших військових частинах та невикористання додаткової відпустки при переведенні до Військової частини НОМЕР_1 , оскільки Військова частина НОМЕР_1 не була позбавлена можливості здійснити відповідні запити до інших військових частин, в яких позивач проходив службу на той час та з`ясувати усі обставини щодо використання позивачем у цей період зазначеного виду відпустки.
Водночас, частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, саме на відповідачів покладено тягар доказування правомірності своєї бездіяльності щодо ненарахування й невиплати позивачу додаткової відпустки за 2017-2020 роки.
З огляду на те, що відповідачі не надали доказів виплати позивачу додаткової відпустки за 2017-2020 роки, а також не надали доказів використання цієї відпустки позивачем під час проходження військової служби в інших військових частинах, суд доходить висновку, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування й невиплати позивачу цієї відпустки є протиправною, а тому суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог відповідно до ч.2 ст.9 КАС України та в цій частині задовольнити їх шляхом:
визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2017 рік – 10 діб, за 2018 рік – 7 діб, за 2019 рік – 7 діб, за 2020 рік – 7 діб;
зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати й виплатити позивачу компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2017 рік – 10 діб, за 2018 рік – 7 діб, за 2019 рік – 7 діб, за 2020 рік – 7 діб.
Крім того, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 внести зміни до п.5 наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 18.04.2025 №109 шляхом внесення запису щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 (із відповідними змінами) згідно статті 3 додатку 2 пункту 321 за 2017 рік – 10 діб, згідно статті 3 додатку 2 пункту 346 за 2018 рік – 7 діб, за 2019 рік – 7 діб, за 2020 рік – 7 діб,- оскільки наявність або відсутність у цьому наказі означеного запису не порушує прав позивача.
Натомість, як встановлено судом вище, права позивача в цій частині були порушені саме шляхом допущення протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування й невиплати компенсації за невикористані дні відпустки.
Водночас, суд вважає передчасними вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані календарні дні вищевказаної додаткової відпустки, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, оскільки Військовою частиною НОМЕР_2 ще не здійснено нарахування й виплату зазначеної компенсації, а тому право позивача на отримання цієї компенсації саме за вказаною формулою не є порушеним станом на день розгляду справи.
З огляду на викладене, ці вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх передчасністю.
Стосовно вимог щодо визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , що призвели до ненарахування та невиплати компенсації за неотримане речове майно у розмірі 25470,12 (двадцять п`ять тисяч чотириста сімдесят гривень 12 копійок) згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2025 №166; зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно у розмірі 25470,12 (двадцять п`ять тисяч чотириста сімдесят гривень 12 копійок) згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2025 №166; визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , що призвели до ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік у кількості 30 діб у розмірі 27482,02 (двадцять сім тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 02 копійки) згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2025 №166 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік у кількості 30 діб у розмірі 27482,02 (двадцять сім тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 02 копійки) згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2025 №166, суд зазначає таке.  
18.12.2025 позивач, через систему «Електронний суд», подав до суду заяву, в якій, з посиланням на довідку Військової частини НОМЕР_2 від 10.09.2025 №475/13-589, зазначив, що означені вимоги уточненого позову виконані Військовою частиною НОМЕР_2 .
В означеній частині похідні вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 вчинити певні дії не підлягають задоволенню, оскільки вони виконані вказаною військовою частиною, про що прямо зазначив позивач у вищевказаній заяві.
Разом з тим, вимога щодо визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , що призвели до ненарахування та невиплати компенсації за неотримане речове майно у розмірі 25470,12 (двадцять п`ять тисяч чотириста сімдесят гривень 12 копійок) згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2025 № 166, не підлягає задоволенню, оскільки вона пред`явлена до Військової частини НОМЕР_1 , яка не здійснювала нарахування й виплату грошового забезпечення позивачу, що підтверджено довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2026 №592, відповідно до якої Військової частини НОМЕР_1 з 01.01.2016 і до теперішнього часу перебуває на повному фінансово-господарському забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 .
Таким чином, Військова частина НОМЕР_1 не могла вчиняти протиправних дій щодо ненарахування та невиплати компенсації за неотримане речове майно у розмірі 25470,12 (двадцять п`ять тисяч чотириста сімдесят гривень 12 копійок) згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2025 №166,- оскільки Військова частина НОМЕР_1 не мала на це відповідних повноважень, а отже в задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити. 
Суд також враховує, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2025 №166, внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.05.2025 №150 та вирішено виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік у кількості 30 діб у розмірі 27482,02 грн.
Враховуючи, що Військовою частиною НОМЕР_2 вже було здійснено нарахування й виплату позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік у кількості 30 діб у розмірі 27482,02 грн, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення означених позовних вимог. 
Водночас суд вважає необхідним задовольнити вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 30 діб, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704,- оскільки Військова частина НОМЕР_2 вже здійснила нарахування й виплату зазначеної компенсації, що підтверджено довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 10.09.2025 №475/13-589, проте її обчислення здійснено без урахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025. Одночасно із задоволенням зобов`язальної вимоги, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог відповідно до ч.2 ст.9 КАС України та визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати позивачу цієї компенсації без урахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025.
Разом з тим, суд відхиляє посилання позивача на неотримання ним грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020-2021 роки, з огляду на таке.
Частиною 1 статті 10-1 Закону №2011-XII передбачено, що тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів.
Згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_4 , позивач вперше зарахований на військову службу 11.11.2016 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_5 . Тобто станом на 2020-2021 роки позивач мав вислугу в календарному обчисленні до 10 років, що давало йому право на отримання щорічної основної відпустки (або грошової компенсації за її невикористання) у розмірі 30 календарних днів.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.12.2020 №270, позивач вважається таким, що вибув у щорічну відпустку за 2020 рік терміном на 11 діб. Залишок щорічної основної відпустки становив 21 добу.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.04.2021 №83, позивач вважається таким, що вибув у щорічну відпустку за 2020-2021 роки терміном на 54 доби.
Отже, військовою частиною НОМЕР_1 підтверджено надання позивачу щорічної основної відпустки за 2020-2021 роки у повному обсязі, тому в задоволенні вимог щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік у кількості 19 діб та за 2021 рік у кількості 30 діб, внесення змін до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.04.2025 №109 та їх перерахунку з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025,- необхідно відмовити. 
Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , що призвели до затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у відповідності до приписів ст. 117 КЗпП України, суд виходить з такого.
Відповідно до ст.116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч.2 ст.117 КЗпП України).
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Разом з тим, остаточний розрахунок при звільненні з позивачем військовою частиною НОМЕР_2 ще не проведено, та виплату усіх належних йому як працівникові сум не здійснено.
На підтвердження вказаного свідчить, зокрема, наявність задоволених судом вимог позивача в межах цієї справи щодо нарахування й виплати йому грошових коштів, що входять до складу його грошового забезпечення та інших належних йому виплат.
Оскільки остаточний розрахунок при звільненні та виплату усіх належних йому як працівникові сум Військовою частиною НОМЕР_2 ще не здійснено, суд дійшов висновку, що вимоги стосовно нарахування й виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково.
Позивач згідно з п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 з 16 жовтня 2020 року по 25 березня 2023 року та з 31 січня 2025 року по 18 квітня 2025 року грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2022 та 2025 роки, компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 30 діб, компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2023 рік терміном 30 діб, компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2020 рік – 2 доби, за 2021 рік – 10 діб, за 2022 рік – 10 діб, за 2023 рік – 10 діб, за 2025 рік – 2 доби, компенсації за невикористані 84 доби додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік, 2025 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 8 повних календарних років служби, без урахування розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, на 01.01.2025 у відповідні роки на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 16 жовтня 2020 року по 25 березня 2023 року та з 31 січня 2025 року по 18 квітня 2025 року грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2022 та 2025 роки, компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 30 діб, компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за 2023 рік у кількості 30 діб, компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2020 рік – 2 доби, за 2021 рік – 10 діб, за 2022 рік – 10 діб, за 2023 рік – 10 діб, за 2025 рік – 2 доби, компенсації за невикористані 84 доби додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік, 2025 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 8 повних календарних років служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2017 рік – 10 діб, за 2018 рік – 7 діб, за 2019 рік – 7 діб, за 2020 рік – 7 діб.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати й виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2017 рік – 10 діб, за 2018 рік – 7 діб, за 2019 рік – 7 діб, за 2020 рік – 7 діб.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО