ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" травня 2026 р.	 	Справа № 916/308/26	
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Букарова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
за позовом: Заступника керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області (66302, Одеська обл., Подільський р-н, м. Подільськ, пр-т Шевченка, 10; код ЄДРПОУ 0352855232) в інтересах держави в особі Подільської міської ради Подільського району Одеської області (66300, Одеська обл., Подільський р-н, м. Подільськ, пр-т Шевченка, 2; код ЄДРПОУ 33909986), Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області (66303, Одеська обл., Подільський р-н, м. Подільськ, вул. Бочковича, 4; код ЄДРПОУ 42239971),
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" (68001, м. Чорноморськ, вул. Перемоги, 17; код ЄДРПОУ 42759541),
до відповідача-2: Комунального некомерційного підприємства "Подільська міська лікарня" Подільської міської ради Подільського району Одеської області (66300, Одеська обл., Подільський р-н, м. Подільськ, пр-т Перемоги, 12; код ЄДРПОУ 01998803),
про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 51810,00 грн. 
За участю представників сторін:
від прокуратури – прокурор Шунькіна Н.О.;
від позивачів – не з`явились;
від відповідача-1 – адвокат Чудновська О.М., самопредставництво;
від відповідача-2 – не з`явився. 
Обставини справи.
Заступник керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Подільської міської ради Подільського району Одеської області, Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" та Комунального некомерційного підприємства "Подільська міська лікарня" Подільської міської ради Подільського району Одеської області, в якій просить:
- Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 25.04.2024 до договору № ХБТ-24/02/24/151 від 29.02.2024, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Подільська міська лікарня" Подільської міської ради Подільського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ";
- Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" на користь Подільської міської ради Подільського району Одеської області безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 51810,00 грн.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2026 справу № 916/308/26 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 прийнято позовну заяву заступника керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/308/26. Справу № 916/308/26 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 10.03.2026 о 10:00 год. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 10.03.2026 о 10:00 год.
18 лютого 2026 року до суду від Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області надійшла заява про розгляд справи з відсутності представника. 
Вказану заяву з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
19 лютого 2026 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 повністю заперечує проти задоволення позову. Відповідач-1 посилається на укладення спірної угоди у зв`язку з коливанням цін на ринку, що було підтверджено належними доказами - Висновок за результатами цінового моніторингу Одеської регіональної торгово-промислової палати № СИО-к №000078 від 25.04.2024, де проаналізовано стан середніх роздрібних цін на внутрішньому ринку України.
Відповідач-1 наголошує на тому, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:
- відбувається за згодою сторін;
- порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації);
- підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);
- загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
Вказаний відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
25 лютого 2026 року до суду від Комунального некомерційного підприємства "Подільська міська лікарня" Подільської міської ради Подільського району Одеської області надійшла заява про розгляд справи з відсутності представника. 
Вказану заяву з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
25 лютого 2026 року до суду від Комунального некомерційного підприємства "Подільська міська лікарня" Подільської міської ради Подільського району Одеської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 у задоволенні позову просить відмовити повністю. Відповідач-2 зазначає, що збільшення ціни та внесення змін до основного договору здійснювалось за узгодженістю сторін, а не в односторонньому порядку, тому жодних порушень в діях сторін немає. Коливання цін на ринку підтверджено Висновком цінового моніторингу Одеської регіональної Торгово-промислової палати № СИО-к №000078 від 25.04.2024, який є належним доказом наявності коливання ціни на ринку.
Вказаний відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
27 лютого 2026 року до суду від Подільської окружної прокуратури Одеської області надійшла відповідь на відзив відповідача-2. Прокурор в обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що Висновок за результатами цінового моніторингу Одеської регіональної торгово-промислової палати № СИО-к №000078 від 25.04.2024 складений на підставі Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, відповідно до вимог Положення про загальний порядок надання послуг з цінової інформації торгово-промисловими палатами в Україні, затвердженого рішенням Президії ТПП України від 28.11.2019 № 50, та засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).
Під час укладання додаткової угоди сторонами, зокрема КНП «Подільська міська лікарня» будь яких підтверджуючих документів, в тому числі й сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують для відповідача, ТОВ «ТАТ ОЙЛ» наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за спірним договором чи докази звернення про видачу такого сертифіката не надано.
Таким чином, відсутні підтверджуючі документи щодо наявності об`єктивної обставини (зокрема, коливання ціни) для внесення змін до Договору № ХБТ-24/02/24/151 від 29.02.2024 в частині збільшення ціни за одиницю товару, оскільки не підтверджує підвищення ціни за одиницю товару, який є предметом закупівлі.
Вказану відповідь на відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
02 березня 2026 року до суду від Подільської окружної прокуратури Одеської області надійшла відповідь на відзив відповідача-1. Прокурор в обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що відсутні підтверджуючі документи щодо наявності об`єктивної обставини (зокрема, коливання ціни) для внесення змін до Договору № ХБТ-24/02/24/151 від 29.02.2024 в частині збільшення ціни за одиницю товару, оскільки не підтверджує підвищення ціни за одиницю товару, який є предметом закупівлі.
Вказану відповідь на відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
09 березня 2026 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" надійшли заперечення. В обґрунтування вказаних заперечень відповідач-1 зазначає, що доводи прокурора про відсутність підтвердження коливання ринкових цін є надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки зміни до ціни за одиницю товару були внесені на підставі підпункту 2 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених ЗУ «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1178.
Вказані заперечення з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 10.03.2026 суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання у справі на 10:00 год. 07.04.2026.
Ухвалою суду від 10.03.2026 повідомлено Подільську міську раду Подільського району Одеської області, Департамент соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області та Комунальне некомерційне підприємство "Подільська міська лікарня" Подільської міської ради Подільського району Одеської області, що наступне підготовче засідання у справі № 916/308/26 призначено на 07.04.2026 о 10:00 год.
10 березня 2026 року до суду від Подільської міської ради Подільського району надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи. 
Вказану заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
30 березня 2026 року до суду від Подільської окружної прокуратури Одеської області надійшли пояснення. 
Вказані пояснення з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 07.04.2026 закрито підготовче провадження у справі № 916/308/26. Постановлено здійснити розгляд справи № 916/308/26 по суті впродовж розумного строку. Призначено справу до судового розгляду по суті на 05.05.2026 о 14:10 год. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 05.05.2026 о 14:10 год.
Представники позивачів та відповідача-2 у судове засідання 05.05.2026 не з`явились. 
Прокурор у судовому засіданні 05.05.2026 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у заявах по суті справи. 
Представник відповідача-1 у судовому засіданні 05.05.2026 позовні вимоги не визнав та у задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю, з підстав викладених у заявах по суті справи.
У судовому засіданні 05.05.2026 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення і повідомлено прокурора та представника відповідача-1 про час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача-1, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
ВСТАНОВИВ:
Матеріали справи свідчать, що Подільською окружною прокуратурою при вивченні питання дотримання вимог Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що 14 лютого 2024 року Комунальне некомерційне підприємство "Подільська міська лікарня" Подільської міської ради Подільського району Одеської області розпочато закупівлю UA-2024-02-14 010612-а, з кодом: ДК 021:2015:09130000-9: Нафта і дистиляти, на закупівлю Бензину А-95, дизельне паливо, на загальну суму 1350480,50 грн, із залученням коштів місцевого бюджету та власних коштів підприємства.
Учасниками торгів були Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" з ціновою пропозицією 1332556,20 грн та фізична особа підприємець Сухін Денис Олегович з ціновою пропозицією 1332769,31 грн. Розкриття тендерних пропозицій учасників торгів відбулось 23.02.2024.
Згідно з протоколом розкриття тендерних пропозицій від 23.02.2024 переможцем відкритих торгів визнано пропозицію від ТОВ "ТАТ ОЙЛ". У подальшому прийнято рішення про намір укласти з ним договір про закупівлю, про що 23.02.2024 на веб-порталі електронної системи публічних закупівель "Prozorro" розміщено відповідне повідомлення.
За наслідками відповідної процедури між КНП "Подільська міська лікарня" (Покупець) та ТОВ "ТАТ ОЙЛ" (Продавець) 29 лютого 2024 року укладено договір № ХБТ-24/02/24/151 про закупівлю (надалі – Договір), предметом якого є нафтопродукти: бензин А-95 (Євро-95 або еквівалент) та дизельне паливо (Євро-5 або еквівалент) (надалі – товар), що зазначено у п. 1.1. Договору.
Відповідно до умов п. 4.1. Договору ціна договору з урахуванням ПДВ складає 1308097,89 грн, у тому числі ПДВ – 218016,32 грн, згідно специфікації № 1 (додаток 1) обсяг постачання Бензину А-95 становить 13000 л. – 46,53 грн/л з ПДВ на загальну суму 604890 грн з ПДВ, ДП 6000 л. – 46,53 грн/л з ПДВ на загальну суму 279180 грн з ПДВ та ДП (для підігріву води у пральні) 9113 л. – 46,53 грн/л з ПДВ на загальну суму 424027,89 грн з ПДВ.
Відповідно до умов п. 2.4. Договору поставка товару Продавцем здійснюється на протязі однієї доби з моменту подання заявки Покупцем на постачання товару. Строк поставки товару: лютий-грудень 2024 року.
Відповідно до умов п. 7.1. Договору договір набирає сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2024.
Пунктом 7.10. Договору встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків передбачених п. 19 особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.
В подальшому між сторонами укладено додаткову угоду, якою внесено зміни до Договору про закупівлю товару № ХБТ-24/02/24/151 яка є невід`ємною частиною договору.
Згідно з додатковою угодою № 1 від 25.12.2024 сторони погодились змінити ціну в Договорі в бік збільшення відповідно до специфікації (додаток 1 до Договору), а саме з 25.04.2024 ціна на: бензин А-95 з 46,53 грн (з ПДВ) на 49,50 грн (з ПДВ); дизельне паливо з 46,53 грн (з ПДВ) на 48,90 грн (з ПДВ), сума Договору лишається незмінна 1308097,89 грн. Також, внесені зміни до специфікації в частині поставки об`єму товару та визначено, що бензину А-95 закуповується 9770 л. за ціною 49,50 грн та дизельного палива закуповується 14380,528 л. за ціною 48,90 грн (з ПДВ).
Таким чином, внаслідок укладення додаткової угоди № 1 від 29.02.2024 збільшено ціну за одиницю товару: Бензину А-95 з 46,53 грн до 49,50 грн за 1 л., тобто на 2,97 грн та дизельного палива з 46,53 грн до 48,90 грн за 1 літр, тобто на 2,37 грн, при цьому, кількість літрів палива зменшено. 
Так, за даними видаткових накладних, із запланованого об`єму згідно з первинним Договором – бензину А-95 заплановано 13000 літрів, а поставлено лише 12490 л., що на 510 л. менше, та 15113 л. дизельного палива поставлено лише 14380 л., що на 733 л. менше.
Підставою укладення додаткової угоди № 1 від 25.04.2024 до Договору став лист ТОВ "ТАТ ОЙЛ" за № 24/27 від 25.04.2025 щодо зміни ціни за одиницю товару, на підставі п. 2 ст. 19 Особливостей, у зв`язку зі зміною середніх цін на ринку нафтопродуктів України у бік збільшення. Обґрунтуванням зростання ціни для сторін став Висновок за результатами цінового моніторингу Одеської регіональної торгово-промислової палати № СИО-к №000078 від 25.04.2024 (т. 1, а.с. 44), де проаналізовано стан середніх роздрібних цін на внутрішньому ринку України на Бензин А-95 станом на 29.02.2024 та станом на 24.04.2024 та зазначено про зростання середнього значення вартості ціни на 6,471%, а також дизельного палива станом на 29.02.2024 та станом на 24.04.2024 та зазначено про зростання середнього значення вартості ціни на 5,109 %.
Прокурор вважає, що вказаний Висновок за результатами цінового моніторингу Одеської регіональної торгово-промислової палати № СИО-к №000078 від 25.04.2024 не може свідчити про коливання середньо ринкових цін з 29.02.2024 по 24.04.2024 (з часу укладення Договору до часу укладання Додаткової угоди № 1), оскільки у ньому зазначено про середні роздрібні ціни (АЗС) станом на 29.02.2024 та станом на 24.04.2024, Висновок не містить інформацію про коливання ціни, а лише про середню роздрібну ціну товару у мережах заправок, а не середньо ринкові ціни.
Вказаний Висновок за результатами цінового моніторингу Одеської регіональної торгово-промислової палати № СИО-к №000078 від 25.04.2024 не містить відомостей щодо динаміки ціни на види палива, у ній відсутній аналіз вартості ціни палива за період з дати укладання договору у порівнянні з аналогічним наступним періодом, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни на ринку, у зв`язку з чим не містить належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі п. 7 ч. 5 ст. 41 (а в дійсності п. 2 ч. 5 ст. 41) Закону України "Про публічні закупівлі".
Відтак, наявні підстави для визнання недійсною Додаткової угоди № 1 від 25.04.2025 до Договору № ХБТ-24/02/24/151 від 29.02.2024, а безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти у розмірі 51810,00 грн мають бути повернуті до місцевого бюджету.
Дані обставини стали підставою для звернення прокурора з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги заступника керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області підлягають задоволенню, з таких підстав.
Щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави.
За приписами ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99, визначено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.
Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.
Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).
Згідно пункту 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду України, прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ, організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.
Слід зазначити, що у судовому процесі держава бере участь як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач і визначив стороною у справі певний орган (така позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 913/152/19, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18).
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зроблено висновок про застосування ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Зокрема зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим
Частиною 4 ст. 13 Конституції України встановлено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
У зв`язку з цим, уповноважені державні та інші органи зобов`язані вживати (реалізувати) комплекс організаційно-правових та інших заходів, спрямованих на створення умов для такого захисту прав.
Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) договору, на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає.
Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».
Враховуючи викладене, у даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.
Приписами п. 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетна система України ґрунтується на таких принципах: ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.
Згідно з положеннями ст. 22 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.
Статтею 26 Бюджетного кодексу України встановлено, що контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень (п. 3 ч.1 ст. 26).
Ефективне використання бюджетних коштів, зокрема шляхом проведення процедур закупівель товарів, робіт та послуг у відповідності до вимог чинного законодавства, становить безумовний інтерес держави, оскільки безпосередньо впливає на її соціально-економічний розвиток, забезпечення гарантій у сфері охорони здоров`я, освіти, соціального забезпечення найбільш не захищених верств населення.
Отже, правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) укладення додаткової угоди до Договору про закупівлю бензину та дизельного палива та витрачання за їх результатами бюджетних коштів, такому суспільному інтересу не відповідає.
Проведення процедури публічних закупівель та укладення додаткової угоди, яка суперечать вимогам законодавства, порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.
Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.
Частиною 3 ст. 47 Бюджетного кодексу України встановлено, що розпорядники бюджетних коштів забезпечують управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено основні принципи місцевого самоврядування, серед яких зокрема поєднання місцевих і державних інтересів.
Таким чином, інтереси держави у даному випадку збігаються з інтересами жителів територіальної громади.
Порушення чинного законодавства України, що стосуються коштів місцевого бюджету, підриває матеріальну основу місцевого самоврядування та завдає істотної шкоди інтересам держави всупереч ст. 7 Конституції України, відповідно до якої в Україні визнається та гарантується місцеве самоврядування.
Неналежне та нераціональне, з порушенням Закону використання бюджетних коштів є порушенням інтересів держави щодо забезпечення фінансової підтримки місцевого самоврядування.
У ст. 6 Закону зазначено, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.
Статтею 142 Конституції України та статтями 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також обласних рад.
Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
За змістом ч. 1 ст. 60 цього ж Закону – територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності зокрема на доходи місцевих бюджетів та інші кошти.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами міст як безпосередньо, так і через міські ради та їх виконавчі органи.
Згідно з ст. 10 вказаного Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Бюджет місцевого самоврядування (місцевий бюджет) – план утворення і використання фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення функцій та повноважень місцевого самоврядування, що визначено ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Відповідно до Річного плану закупівель на 2024 рік UA-P-2024-02-14-004398 а, який опубліковано в системі «Prozorro» 14.02.2024 та листа КНП «Подільська міська лікарня» від 05.11.2025 за № 2734, джерелом фінансування закупівлі UA-2024 02-14-010612-а, з кодом класифікації ДК 021:2015: 09130000-9 - Нафта та дистиляти є кошти місцевого бюджету у сумі 441980,50 грн та власні кошти підприємства у сумі 908500,00 гривень. Замовник КНП «Подільська міська лікарня».
Отже, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, виступає Подільська міська рада Подільського району Одеської області.
Разом з цим, відповідно до абзацу 3 ч. 3 ст. 10 Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів визначають мережу розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів з урахуванням вимог щодо формування єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів і одержувачів бюджетних коштів та даних такого реєстру.
Одержувачем та розпорядником вказаних бюджетних коштів нижчого рівня є Комунальне некомерційне підприємство «Подільська міська лікарня», яке діє на підставі Статуту.
Відповідно до Статуту Комунального некомерційного підприємство «Подільська міська лікарня» Подільської міської ради Подільського району Одеської області, затвердженого рішенням Подільської міської ради Подільського району Одеської області від 03.03.2021 за № 70-І, є закладом охорони здоров`я – комунальним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної/спеціалізованої медичної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом.
Пунктом 1.3. Статуту визначено, що засновником та органом управління майном Підприємства є Подільська міська територіальна громада в особі Подільської міської ради Подільського району Одеської області. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Засновнику.
Майно підприємства є власністю Подільської міської територіальної громади. Статутний капітал підприємства становить 0 грн 00 коп (п. 5.4 Статуту).
Органом управління є Департамент соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області.
Згідно з пунктами 4.2. та 5.1. Статуту, підприємство користується закріпленим за ним комунальним майном, що є власністю Подільської ОТГ на праві оперативного управління. Майно становлять необоротні та оборотні активи, основні засоби та грошові кошти, а також інші цінності, передані йому засновником, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства.
У пункті 5.3. Статуту закріплені джерела формування майна і коштів Підприємства, зокрема до них входять у тому числі: Комунальне майно; Кошти місцевого бюджету (бюджетні кошти); Власні надходження підприємства та інше.
Відповідно до витягу з ЄДРПОУ засновником Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області є Подільська міська рада Подільського району Одеської області (рішення міської ради № 493-7).
Пунктом 7.3.4. Статуту встановлено, що Засновник (Подільська міська рада) зокрема, здійснення контролю за ефективністю використання майна, що є власністю Подільської ОТГ та закріплене за Підприємством на праві оперативного управління.
Також у п. 7.4. Статуту вказано, що місцевий орган виконавчої влади укладає з Підприємством договори про надання медичного обслуговування за рахунок коштів місцевого бюджету.
Як зазначалось вище, відповідно до Річного плану закупівель на 2024 рік UA-P-2024-02-14-004398-а, джерелом фінансування закупівлі UA-2024-02-14-010612-а, з кодом класифікації ДК 021:2015: 09130000-9 - Нафта та дистиляти є кошти місцевого бюджету у сумі 441980,50 грн та власні кошти підприємства у сумі 908500,00 гривень.
Тобто, Подільська міська рада є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження коштами місцевого бюджету. Правомірне та раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить інтерес територіальної громади в особі Подільської міської ради.
При цьому, порушення вимог законодавства, наведені вище в якості підстав позовної заяви, призвели до фактичних втрат бюджетних коштів на суму 51810,00 грн, що засвідчує нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів та становить безумовне порушення інтересів держави у бюджетній сфері.
При цьому, Верховним Судом у справі № 815/1216/16 від 14.03.2018 надано правовий висновок, що комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).
З огляду на викладене, на момент виникнення спірних правовідносин Комунальне некомерційне підприємство «Подільська міська лікарня» Подільської міської ради Подільського району Одеської області було розпорядником бюджетних коштів, перерахованих Подільською міською радою, що були використані на оплату товару за Договором. Більш того, отриманий дохід від надання медичних послуг, утворений в тому числі з коштів місцевого бюджету за укладеним договорами з місцевим органом виконавчої влади.
Також, Закон України «Про публічні закупівлі» (у редакції на момент спірних правовідносин) установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Аналіз ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» (яка діяла на момент вчинення спірних правовідносин) щодо кола замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, дає підстави вважати, що замовниками у розумінні Закону є суб`єкти, які створені державою або територіальною громадою для забезпечення потреб суспільства, які має забезпечувати держава та які витрачають для здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг публічні фінанси.
Верховний Суд у постанові від 04.11.2022 у справі № 420/18905/21 зазначав, що громада володіє деякими ознаками суб`єкта публічно-правових відносин, яка може мати власні (публічні) інтереси, що є відмінними від інтересів конкретної (приватної) особи. При цьому, Конституцією України (статті 13, 23, 41, 43, 89 та 95) встановлено, що суспільні (публічні) інтереси підлягають самостійному захисту, а також обов`язковому врахуванню при прийнятті найважливіших рішень на рівні держави або відповідної територіальної громади. Хоча у Конституції України не йдеться про захист прокурором інтересів суспільства, але інтерес держави є насамперед інтересом більшості членів суспільства, якому вона служить.
Отже, інтерес держави охоплює суспільні (публічні) інтереси. Тому прокурор може захищати і суспільні інтереси, зокрема, громад з тих самих підстав, що й інтереси держави.
Держава та територіальна громада можуть володіти відповідним майном та грошовими коштами, здійснення належного розпорядження якими є одним із тих інтересів, що захищаються прокурором шляхом звернення до суду, в тому числі з вимогою про визнання недійсними правочинів, що передбачають оплату за рахунок публічних коштів (у разі, якщо таким правочином завдається шкода державі/ територіальній громаді) та/або стягнення таких коштів.
Відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування (ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Органи місцевого самоврядування, основною функцією яких є публічне управління, як правило, безпосередньо не вступають у господарські відносини з метою реалізації певних повноважень у відповідних сферах, а делегують владні повноваження з розпорядження і використання бюджетних коштів комунальним підприємствам, установам, закладам, уповноважуючи їх на цільове та ефективне використання коштів.
Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України (ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України).
Бюджетне призначення – повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (п. 8 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).
Бюджетне асигнування – повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження (п. 6 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).
Комунальні підприємства, установи, заклади нарівні з органами місцевого самоврядування є учасниками бюджетного процесу, а саме, розпорядниками бюджетних коштів за відповідними бюджетними призначеннями та асигнуваннями, тобто суб`єктами, яким територіальною громадою передані відповідні владні повноваження щодо розпорядження бюджетними коштами, що є власністю відповідної територіальної громади.
Отже, звернення прокурора до суду в інтересах держави та територіальної громади в особі відповідної ради дозволяє захистити в першу чергу публічні інтереси – щодо розпорядження коштами відповідного бюджету внаслідок неналежного виконання договору про закупівлю товарів.
При цьому, неналежне виконання умов договору поставки товару не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів та істотно порушує інтереси держави та територіальної громади у бюджетній сфері.
З огляду на економічну ситуацію, пов`язану з фінансуванням діяльності комунального підприємства з місцевого бюджету та враховуючи вимоги ст. 26 БК України слідує, що джерелом фінансування спірної закупівлі у даній справі є кошти, що належать на праві спільної власності Подільській міській територіальній громаді.
Великою Палатою Верховного Суду у справі № 905/1907/21 винесено постанову від 21.06.2023, в якій зазначено наступні висновки.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 55, частини першої статті 63 Господарського кодексу України (надалі - ГК України ) та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі – Закон № 280/97-ВР) комунальне підприємство, створене органом місцевого самоврядування, є господарською організацією, учасником господарських відносин, що діє на основі комунальної власності територіальної громади. У цьому висновку Велика Палата Верховного Суду звертається mutatis mutandis до власних висновків, викладених у постановах від 07.11.2018 у справі № 295/4481/16-ц та від 16.05.2018 у справі № 638/11634/17. (п. 8.17 Постанови).
Тобто, Комунальне некомерційне підприємство «Подільська міська лікарня» не здійснює владних управлінських функцій, а тому не є суб`єктом владних повноважень.
Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб (у даному випадку – в мешканців Бершадської міської територіальної громади). Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади (п. 8.47. Постанови).
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. Схожі висновки викладені у постановах КГС ВС від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50., 5.51.) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33) (п. 8.47. Постанови).
Оскільки власником КНП «Подільська міська лікарня» та власником його майна є Подільська міська територіальна громада в особі Подільської міської ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального підприємства, а також зобов`язана контролювати виконання місцевого бюджету, зокрема законність та ефективність використання КНП «Подільська міська лікарня» коштів місцевого бюджету за договорами про закупівлю товарів, Подільська міська рада уповноважена вживати заходи щодо захисту інтересів територіальної громади, в тому числі представницького характеру, а тому є належним позивачем у цій справі.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.08.2023 у справі №924/1283/21, від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, зробила висновок, що коли повернення майна (коштів) стороні правочину не відновлює права позивача, який не є стороною правочину, суд може застосувати інший, крім реституції, ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог. Керуючись зазначеною постановою, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.08.2023 у справі № 924/1283/21, керуючись висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, зробив наступний правовий висновок.
Якщо позивачем у справі є розпорядник бюджетних коштів, то його правовий повноваження, відповідальність визначаються положеннями Бюджетного кодексу України та Порядком складання, розгляду, затвердження та основними вимогами до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 28.02.2002 (далі – Порядок № 228).
Так, абзацом 1, 2 п. 5 Порядку № 228 визначено, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду. Установи мають право брати бюджетні зобов`язання, витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.
За змістом абзацу 2 п. 43 Порядку № 228 розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.
Ураховуючи наведене, касаційний суд дійшов висновку, що комунальне підприємство, установа чи організація у спірних правовідносинах діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником товарів чи послуг в обсязі та в межах видатків, визначених селищною радою (розпорядником бюджетних коштів вищого рівня).
Таким чином, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав на те, що у цій справі апеляційний суд дійшов помилкових висновків про відмову у стягненні коштів на користь селищної ради з тих підстав, що остання не була стороною договору про закупівлю та додаткових угод до нього, а школа є окремою юридичною особою, що має власні рахунки і самостійно здійснює свою фінансово-господарську діяльність.
Використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб – мешканців територіальної громади, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності.
Відповідно до ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.
Пунктом 3 частини 2 статті 22 Бюджетного кодексу України встановлено, що головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.
Відповідно до ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у рішенні про місцевий бюджет; приймає рішення щодо делегування повноважень одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне. результативне i цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.
Як зазначалось вище, джерелом фінансування даної закупівлі є кошти місцевого бюджету та власні кошти.
Згідно з п. 2.4. Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ та внесення змін до деяких нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.04.2014 № 372, суми коштів, які надходять у поточному бюджетному періоді на реєстраційні, спеціальні реєстраційні рахунки, відкриті в органах Казначейства, або поточні рахунки, відкриті в установах банків (крім власних надходжень), як повернення дебіторської заборгованості, яка виникла у попередніх бюджетних періодах, перераховуються до доходів загального фонду відповідного бюджету.
Оскільки фінансування за договором № ХБТ-03/03/23 від 10.03.2023 здійснювалось за рахунок коштів бюджету Подільської міської територіальної громади, а Подільська міська рада є розпорядником коштів, отже кошти, що підлягають поверненню у зв`язку з їх безпідставною оплатою у сумі 51810,00 грн мають бути повернуті на рахунок Подільської міської ради.
Тобто, Подільська окружна прокуратура звертається до суду, саме в інтересах Подільської міської ради, як головного розпорядника бюджетних коштів, а безпідставно сплачені кошти за даним Договором підлягають стягненню на її користь.
Подільською окружною прокуратурою листом № 61-7575вих-25 від 28.11.2025 повідомлено Подільську міську раду про виявлені прокурором порушення та орієнтовано на вжиття заходів щодо визнання спірної додаткової угоди недійсною та стягнення безпідставно сплачених коштів.
У відповідь на лист окружної прокуратури за № 15 від 22.12.2025 Подільською міською радою зазначено, що заходи з метою стягнення безпідставно сплачених коштів за договором не вживались.
Також, Подільською окружною прокуратурою листом № 61-7576вих-25 від 28.11.2025 повідомлено Департамент соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради, як керуючою компанією та розпорядником нижчого рівня у даних правовідносинах відповідно до положень Бюджетного кодексу України, про виявлені прокурором порушення та орієнтовано на вжиття заходів щодо визнання спірної додаткової угоди недійсною та стягнення безпідставно сплачених коштів.
У відповідь на лист окружної прокуратури за № 3356 від 04.12.2025 Департамент ССП та ОЗ ПМР Подільського р-ну Од. обл. намірів щодо вжиття заходів для усунення порушень не висловлено.
Окрім того, на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» листом № 61-170вих-26 від 09.01.2026 Подільську міську раду та листом № 61 167вих-26 від 09.01.2026 Департамент ССП та ОЗ ПМР Подільського р-ну Од. обл. повідомлено про наявність підстав для представництва інтересів держави шляхом звернення до Господарського суду Одеської області із вказаним позовом.
Враховуючи, що органами, уповноваженими державою на здійснення відповідних функцій в спірних правовідносинах – Подільською міською радою та Департаментом соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я, не забезпечено належного захисту інтересів держави шляхом звернення до суду за захистом порушених прав щодо визнання недійсною додаткову угоду до Договору та стягнення надмірно сплачених коштів, прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Подільської міської ради та Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради, діючи в межах своєї компетенції, передбаченої ст. 131-1 Конституції України.
Щодо суті спору.
Матеріали справи свідчать, що ТОВ «ТАТ ОЙЛ» підписало основний договір № ХБТ-24/02/24/151 від 29.02.2024, чим засвідчило, що має можливість та погоджується виконати домовленість, вказану у Договорі та додатках до нього, тобто добровільно взяло на себе зобов`язання поставити Замовнику бензин А-95 обсягом 13000 літрів та дизельне паливо обсягом 15113 літрів, загальною вартістю 1308072,00 грн з ПДВ.
Отже, ТОВ «ТАТ ОЙЛ» відповідно до Договору та норм законодавства, зобов`язано поставити саме той обсяг бензину А-95 та дизельного палива і за тієї ціною, що передбачено Договором.
Дану закупівлю за процедурою відкритих торгів з особливостями проведено на підставі п. 10 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 (надалі - Особливості).
Відповідно до п. 17 Особливостей договір про закупівлю за результатами проведеної закупівлі згідно з пунктами 10 і 13 цих особливостей укладається відповідно до Цивільного і Господарського кодексів України з урахуванням положень статті 41 Закону, крім частин 2-5, 7-9 статті 41 Закону та цих Особливостей.
Згідно п. 18 Особливостей умови договору про закупівлю не повинні відрізнятись від змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі, у тому числі за результатами електронного аукціону, крім випадків:
- визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті;
- перерахунку ціни в бік зменшення ціни тендерної пропозиції переможця без зменшення обсягів закупівлі;
- перерахунку ціни та обсягів товарів в бік зменшення за умови необхідності приведення обсягів товарів до кратності упаковки.
Частиною 2 пункту 19 Особливостей визначено, що істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпункту 13 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Тобто, неухильним аспектом при застосуванні частини 2 пункту 19 Особливостей при збільшенні ціни за одиницю товару є підтвердження (наявність) факту коливання ціни такого товару на ринку.
Отже, сторони у випадку коливання цін на ринку наділені правом вносити зміни до договору щодо ціни товару декілька разів, але кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Так, ст. 652 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну. Інше тлумачення відповідної норми Закону «Про публічні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі» одним принципів публічних закупівель є максимальна економія та ефективність. З цього випливає, що ініціативу щодо збільшення ціни за одиницю товару та надання документального підтвердження коливання ціни товару на ринку має виявляти саме контрагент за договором про закупівлю, а не замовник.
Як слідує зі змісту норми ч. 2 п. 19 Особливостей документ, який передає постачальник на підтвердження коливання ціни на ринку товару ініціюючи зміну істотних умов договору про закупівлю товару, має підтвердити саме зміну (коливання) ціни на ринку, тобто містити інформацію про попередню ціну і про ціну станом на певну дату.
Резюмуючи викладене, підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Такі висновки відповідають подібним правовим позиціям, викладеним в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18.
Таким чином, сторони у випадку коливання цін на ринку (як в бік зменшення, так і в бік збільшення ціни) наділені правом вносити зміни до ціни товару декілька разів, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін. Для внесення змін до умов договору щодо ціни товару визначальним є не просто коливання ціни, а й те, що таке коливання сторонами не було враховано попередніми змінами. Існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинно бути доведеним, документально підтвердженим. Тобто відповідні документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.
Поряд із цим, відповідно до Положення про Державну службу статистики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 481 від 23.09.2014, Держстат України є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики, одним з основних завдань якого є реалізація державної політики у сфері статистики. Держстат України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема організовує і проводить статистичні спостереження за соціально економічними та демографічними явищами і процесами, екологічною ситуацією в Україні та її регіонах шляхом збирання форм державної статистичної звітності та проведення спеціально організованих статистичних спостережень.
Утім, перелік органів, установ та організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку не є вичерпним. 
Отже, у кожному випадку це буде той документ, який підтверджує факт коливання ціни конкретного предмета закупівлі, зокрема, інформація (довідка) або експертний висновок відповідного органу, який має повноваження моніторити ціни на конкретний товар, визначати зміни в цінах на такий товар.
На підтвердження факту коливання ціни на товар у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. 
Тобто не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку. 
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у справі № 913/368/19 від 02.12.2020, у справі № 912/1580/18 від 13.10.2020, у справі 23.01.2020.
Проаналізувавши наявні у справі докази, суд вважає, що ТОВ «ТАТ ОЙЛ» належними документами коливання ціни на ринку на бензин А-95 та дизельне паливо не підтверджено, оскільки в якості підстави для збільшення ціни на бензин А-95 та дизельне паливо надано лише Висновок за результатами цінового моніторингу Одеської регіональної торгово-промислової палати № СИО-к №000078 від 25.04.2024, який не підтверджує коливання ціни бензину А-95 та дизельного палива на ринку після укладення Договору.
Крім того, Постачальник зобов`язаний був не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для Замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в первинну ціну товару).
Такої правової позиції щодо імперативної поведінки постачальника дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.
Так, КНП «Подільська міська лікарня», яке мало беззаперечне право на отримання палива по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі про закупівлю, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозиції постачальника про збільшення ціни, було підписано додаткову угоду, якою збільшилася ціна за одиницю товару, а обсяг поставки товару (палива) за Договором зменшився.
Це призвело до повного нівелювання результатів закупівлі за процедурою відкритих торгів, оскільки КНП «Подільська міська лікарня» було змушене оплачувати товар за ціною, вищою аніж встановлена Договором.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra faktum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській максимі - «non concedit venire contra US faktum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra faktum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 04.08.2021 у справі № 912/994/20 з подібних правовідносин виклав правову позицію про те, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом так званого «каскадного» укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця (п. 57 постанови).
Таким чином, укладення між сторонами оскаржуваної додаткової угоди про збільшення ціни за товар за відсутності підстав для цього та зменшення його кількості жодним чином не відповідає принципу максимальної економії та ефективності, спотворює результати закупівлі та нівелює економію, яку було досягнуто під час підписання договору.
Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результати закупівлі невизначеними та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18).
Тобто, при укладенні спірної додаткової угоди не дотримано вимоги ч. 2 п. 19 Особливостей, безпідставно змінено істотні умови Договору, при укладенні додаткової угоди 2 сторонами Договору належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни бензину А-95 та дизельного палива на ринку після укладення Договору.
Незважаючи на зазначені норми законодавства, ТОВ «ТАТ ОЙЛ» ініціював перед КНП «Подільська міська лікарня» питання про внесення змін до Договору № ХБТ-24/02/24/151 від 29.02.2024 щодо збільшення ціни за одиницю товару: Бензин А-95 з 46,53 грн до 49,50 грн з ПДВ, та Дизельне паливо з 46,53 грн до 48,90 грн.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились.
Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України.
Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Касаційного господарського суду від 13.08.2025 у справі 916/3438/25 за позовом Подільської окружної прокуратури, яка має аналогічний предмет спору та склад сторін.
Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Постановою Верховного Суду від 24.01.2024 по справі № 922/2321/22 також підтверджено підстави для застосування у спірних правовідносинах положень статті 1212 ЦК України.
Оскільки правові підстави для зміни ціни одиниці товарів за Договорами у відповідності до укладеної додаткової угод № 1 від 25.04.2024 відсутні, та є такою що суперечить наведеним вище приписам законодавства, а тому необхідно її визнати недійсною на підставі положень статей 203, 215 ЦК України, а безпідставно одержані відповідачем кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України у справі від 04.08.2021 № 912/994/20, від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) та від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (провадження № 12-57гс23)
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги прокурора та визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 25.04.2024 до договору № ХБТ-24/02/24/151 від 29.02.2024, укладену між Комунальним некомерційним підприємством "Подільська міська лікарня" Подільської міської ради Подільського району Одеської області і Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ".
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України, та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів, влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до п. 2.5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину.
У пункті 2.9. вищезазначеної постанови зазначено, що на підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
В частині 1 статті 203 ЦК України закріплено імперативну норму, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Відповідно по вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 
Крім того, ч. 2 ст. 208 ГК України встановлено, що у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.
Частиною 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
У ст. 669 ЦК України встановлено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Дані щодо об`єму поставленого бензину А-95 та дизельного палива за Договором № ХБТ-24/02/24/151 від 29.02.2024 згідно з видатковими накладними; фактично здійснених оплат згідно з платіжними інструкціями; розрахунок вартості товару, яка мала бути сплачена за первинної ціною бензину А-95 – 46,53 грн за 1 л та дизельного палива за ціною 46,53 грн за 1л; розрахунок переплати за товар:
- в період з 29.02.2024 по 24.04.2024 поставлено бензину А-95 за ціною 46,53 грн 4500 л. на суму 209385,00 грн. Дизельне паливо не поставлялось.
- в період з 25.04.2024 по 31.12.2024, з урахуванням додаткової угоди № 1, поставлено бензину А-95 за ціною 49,50 грн - 7990 л. на суму 395505,00 грн та Дизельного палива за ціною 48,90 грн – 5709,202 л. на суму 279180,00 грн, та за ціною 48,90 грн – 8671,326 л. на суму 424027,89 грн (ДП для підігріву води на пральні).
Враховуючи вищевикладене, оскільки додаткова № 1 від 25.04.2024 визнана недійсною, надлишкові кошти, які сплачено за цінами, визначеними у додатковій угоді, підлягають поверненню до місцевого бюджету Подільської міської ради у наступному розмірі.
Так, за новими необґрунтовано підвищеними цінами КНП «Подільська міська лікарня» сплачено ТОВ «ТАТ ОЙЛ» 1308072,00 грн за поставлене паливо на виконання договірних зобов`язань, викладених у договорі про закупівлю № ХБТ-24/02/24/151 від 29.02.2024.
Розрахунок суми коштів надмірно сплачених за додатковою угодою № 1 виглядає наступним чином:
Бензин: За додатковою угодою (відповідно накладних № 16354 від 26.04.2024, № 59275 від 12.12.2024, № 48872 від 14.10.2024, № 8608 від 08.03.2024) поставлено 12490 л. (обсяг фактично постановленого бензину за ціною 46,53 грн за літр) * 2,97 грн (різниця ціни за 1 літр бензину, на яку підвищено ціну додатковою угодою № 1 у порівнянні із договором) = 23730,30 грн.
Дизельне паливо: За додатковою угодою (відповідно накладних № 16354 від 26.04.2024, № 16355 від 26.04.2024, № 48771 від 14.10.2024, № 59274 від 12.12.2024, № 59275 від 12.12.2024, № 48772 від 14.10.2024) поставлено 14380 л. (обсяг фактично постановленого дизельного палива за ціною 46,53 грн за літр) * 2,37 грн (різниця ціни за 1 літр ДП, на яку підвищено ціну додатковою угодою № 1 у порівнянні із договором) = 28080,40 грн.
Таким чином, сума надмірно сплачених коштів за бензин та дизельне паливо склала: 23730,30 + 28080,40 = 51810,00 грн.
Отже, з місцевого бюджету Подільської міської ради з урахуванням нікчемності укладеної з порушенням вимог чинного законодавства додаткової угоди надмірно сплачено постачальнику 51810,00 грн. Вказаним фактично заподіяно шкоду Подільському міському бюджету в період дії Договору на вищевказану суму.
Як наслідок, вказане призвело до надмірного витрачання коштів з бюджету, та свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу державним інтересам. 
Таким чином, грошові кошти в сумі 51810,00 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем-1, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач-1 зобов`язаний їх повернути Подільській міській раді Подільського району Одеської області, що відповідає приписам статей 216 та 1212 ЦК України.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення майнової вимоги прокурора та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" на користь Подільської міської ради Подільського району Одеської області безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 51810,00 грн.
Доводи відповідачів, викладені ними у відзивах на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.
Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову.
Відповідно до умов частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені прокурором вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 25.04.2024 до договору № ХБТ-24/02/24/151 від 29.02.2024, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Подільська міська лікарня" Подільської міської ради Подільського району Одеської області (66300, Одеська обл., Подільський р-н, м. Подільськ, пр-т Перемоги, 12; код ЄДРПОУ 01998803) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" (68001, м. Чорноморськ, вул. Перемоги, 17; код ЄДРПОУ 42759541).
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" (68001, м. Чорноморськ, вул. Перемоги, 17; код ЄДРПОУ 42759541) на користь Подільської міської ради Подільського району Одеської області (66300, Одеська обл., Подільський р-н, м. Подільськ, пр-т Шевченка 2, код ЄДРПОУ 33909986) безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 51810,00 грн.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" (68001, м. Чорноморськ, вул. Перемоги, 17; код ЄДРПОУ 42759541) на користь Одеської обласної прокуратури на розрахунковий рахунок № 35213085000564 в ДКСУ м. Київ МФО 820172 ЄДРПОУ 03528552 (юридична та поштова адреса: 65026 м. Одеса вул. Пушкінська, 3, тел. 7319800, неприбуткова організація) суму судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3993,30 грн.
5. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Подільська міська лікарня" Подільської міської ради Подільського району Одеської області (66300, Одеська обл., Подільський р-н, м. Подільськ, пр-т Перемоги, 12; код ЄДРПОУ 01998803) на користь Одеської обласної прокуратури на розрахунковий рахунок № 35213085000564 в ДКСУ м. Київ МФО 820172 ЄДРПОУ 03528552 (юридична та поштова адреса: 65026 м. Одеса вул. Пушкінська, 3, тел. 7319800, неприбуткова організація) суму судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1331,20 грн.
6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 13.05.2026.

Суддя Нікітенко С.В.