ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1150/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Дмитрука В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) про:
- визнання протиправними дій щодо відмови відповіддю від 23.01.2026 за №34/123 на заяву від 20.12.2025 здійснити нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 06.09.2017 по 28.09.2017 в розмірі 3373,41 грн, у відповідності до норм ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, та з урахуванням включення в обрахунок індексації грошового забезпечення у відповідності до судових рішень по справі №460/19560/22; 
- зобов`язання здійснити нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 06.09.2017 по 28.09.2017 у розмірі 3373,41 грн, у відповідності до норм ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, та з урахуванням включення в обрахунок індексації грошового забезпечення у відповідності до судових рішень по справі №460/19560/22; 
- визнання протиправними дій щодо відмови на заяву від 26.01.2026 здійснити нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за 31.07.2017 в розмірі 141,94 грн., у відповідності до норм ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, та з урахуванням включення в обрахунок індексації грошового забезпечення у відповідності до судових рішень по справі №460/19560/22;
- зобов`язання здійснити нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за 31.07.2017 у розмірі 141,94 грн., у відповідності до норм ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, та з урахуванням включення в обрахунок індексації грошового забезпечення у відповідності до судових рішень по справі №460/19560/22;
- визнання протиправними дій щодо відмови відповіддю від 13.01.2026 за №34/58/1 на заяву від 10.12.2025 здійснити нарахування та виплату основних видів грошового забезпечення за листопад 2015 року (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років);
- зобов`язання здійснити нарахування та виплату основних видів грошового забезпечення за листопад 2015 року (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 , наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 21.09.2017 №215 позивача з урахуванням відпустки виключено зі списків частини з 28.09.2017 у зв?язку зі звільненням, оскільки ВЧ НОМЕР_2 з 01.01.2020 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахована на фінансове забезпечення до ВЧ НОМЕР_1 на підставі наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28.12.2019 №821.
На виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 по справі №460/9455/24, яке набрало законної сили 19.12.2025 відповідач нарахував позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 01.08.2017 по 05.09.2017.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 20.12.2025, пунктом 5 позивач просив нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 06.09.2017 по 28.09.2017 та з урахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона обраховуються індексації грошового забезпечення. Відповідач листом від 23.01.2026 №34/123 відмовив.
Разом з тим, позивач звернувся до відповідача із заявою від 12.01.2026 пунктом 1 позивач просив надати довідку - розрахунок щомісячної винагороди за період з 01.07.2017 по 30.07.2017 та за 31.07.2017 з урахуванням індексації, який складає її розмір.
Відповідач листом від 26.01.2026 №34/126 відмовив та повідомив, що в довідці від 22.01.2026 відображена інформація і за період з 01.07.2017 по 30.07.2017, проте інформації не відображено.
26.01.2026 позивач звернувся до відповідача із заявою, пунктом 2 позивач просив нарахувати виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду за 31.07.2017 в сумі - 141,94 грн, та з урахуванням включення в обрахунок індексації грошового забезпечення у відповідності до судових рішень по справі №460/19560/22, тому сума є більшою. Відповіді на дану заяву позивачем не отримано.
10.12.2025 позивач звернувся до відповідача пунктом 5 просив нарахувати та виплатити основні види грошового забезпечення за листопад 2015 року (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років).
Відповідач листом від 13.01.2026 №34/58/1 відмовив, повідомив що він не може надавати оцінку іншому відповідача, про що у нього не запитувалось взагалі, також повідомлено, що нібито основні види грошового забезпечення за листопад 2015 року виплачені, що не відповідає дійсності, та є хибним.
Вважає, що такі дії відповідача є протиправними, а тому просить позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
23.02.2026 через систему «Електронний суд» відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Зазначає, що наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 21.09.2017 №215 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини з 28.09.2017.
Командир ВЧ НОМЕР_1 жодним чином не може надавати правову оцінку та впливати на діяльність військової частини НОМЕР_2 стосовно заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.
Військова частина НОМЕР_2 з 01 01.2020 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахована лише на фінансове забезпечення до ВЧ НОМЕР_1 на підставі наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28.12.2019 №821.
Відповідно до частини 2, пункту 8 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 - грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира.
Починаючи з 01.01.2020 - ВЧ НОМЕР_1 здійснює лише виплати військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 виключно на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_3 та видає довідки лише за наявною у ВЧ НОМЕР_1 інформацією, яка передана на зберігання військовою частиною НОМЕР_2 до ВЧ НОМЕР_1 , без надання правової оцінки останній.
Представник відповідача зазначив, що позовні вимоги щодо нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди уже було предметом судових розглядів та вирішено по суті в судовому порядку.
Індексація грошових доходів військовослужбовців виплачується з фонду грошового забезпечення, оскільки є передбаченою державою соціальною гарантією, однак до складу грошового забезпечення військовослужбовців не входить.
Відповідно до рішення Міністра оборони України, доведеного телеграмою від 31.12.2015 №248/3/1/1150, в грудні 2015 року військовослужбовцям Збройних Сил України здійснено підвищення рівня доходів військовослужбовців за рахунок збільшення розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, зокрема премії (у відсотковому та абсолютному значенні) та щомісячної додаткової винагороди (в абсолютному значенні, у тому числі із урахуванням премії) для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям в січні 2016 року за грудень 2015 року.
Тому, виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2015 року здійснювалося в два етапи: в грудні 2015 року та в січні 2016 року.
Вказана обставина зумовлена тим, що з січня 2016 року змінено порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців.
У зв`язку з цим, військовою частино НОМЕР_2 проведено нарахування та виплату основних видів грошового забезпечення за листопад 2015 року ОСОБА_1 в листопаді 2015 року в повному обсязі.
Враховуючи вищенаведене, представник відповідача просить відмовити у задоволені вимог у повному обсязі.
23.02.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначив, що як встановлено судом, наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) яким би було звільнено позивача до 30.07.2017 з посади старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони відсутній, тому позивач перебував на даній посаді з 05.03.2015 по 28.09.2017 по день виключення зі списків особового складу частини із незмінним становищем, про що свідчить витяг з послужного списку про проходження військової служби позивачем, який надано відповідачем.
Таким чином, позивач не був звільненим з посади 31.07.2017.
При цьому, згідно пункту 9.1 Інструкції №260 протягом При цьому, згідно пункту 9.1 Інструкції №260 протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади.
З 31.07.2017 по 28.09.2017 двох місяців не пройшло відповідно позивачу виплачується грошове забезпечення, яке він отримував за штатною посадою в даному випадку за тією ж самою посадою.
Крім того позивачем зазначено, що відповідач у своєму відзиві заявляє незгоду із рішенням № 140/201/25, відповідач вказує про свої особисті міркування та свідомо замовчує про судові рішення, які набрали законної сили.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2025 у справі №140/201/25 встановлено право позивача на перерахунок щомісячної додаткової грошової винагороди з урахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона обраховуються індексації грошового забезпечення, дані обставини не доказуються при розгляді іншої справи.
Згідно картки особових рахунків за 2016 рік вбачається, відсутність основних видів грошового забезпечення (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років) у січні 2016 року, що також визнає відповідач покликаючись на телеграму від 31.12.2015 №248/3/1/1150, що було здійснено виплату лише додаткових видів грошового забезпечення.
З наданих довідок ВЧ НОМЕР_1 від 11.12.2023 №36/1393, від 14.08.2024 №39/1307 вбачається детальне пояснення відповідача коли, які види грошового забезпечення плачені, а саме у листопаді 2015 року здійснено виплату основних та додаткових видів грошового забезпечення за жовтень 2015 року.
У грудні 2015 року здійснено виплату основних видів грошового забезпечення за грудень 2015 року, а не за листопад 2015 року, а також здійснено виплату додаткових видів грошового забезпечення за листопад 2015 року.
Для відзиву відповідач підготував нову довідку від 19.02.2026 №56/258 в якій відповідач вказує, що уже нібито у листопаді 2015 року здійснено виплату основних видів грошового забезпечення, що не відповідає дійсності.
Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
09.03.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання, у якому зазначив, що 07.03.2026 позивач отримав відповідь від 25.02.2026 №56/284 на заяву від 26.01.2026 відповідач стверджує, що командир ВЧ НОМЕР_4 не може надавати правову оцінку та впливати на діяльність військової частини НОМЕР_2 стосовно заяв позивача.
Проте, позивач до ВЧ НОМЕР_1 не звертався із жодною заявою, щоб ВЧ НОМЕР_1 надавала оцінку чи впливала на діяльність військової частини НОМЕР_2 , позивач звертався до ВЧ НОМЕР_1 виключно щодо виконання норм чинного законодавства України.
Відповідач також стверджує, що щомісячний додатковий вид грошового забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода на його думку не включається в обрахунок одноразових видів грошового забезпечення.
Проте, дане питання не є спірним, оскільки судовими рішеннями у справах №460/9772/20, №460/3528/20, №460/19560/22 що набрали законної сили, дані обставини відносно цього позивача, що щомісячна додаткова грошова винагорода включається в обрахунок одноразових видів грошового забезпечення встановлено судом.
Просить долучити відповідь від 25.02.2026 №56/284 до матеріалів справи.
У зв`язку з відрахуванням з 23.03.2026 судді Димарчук Т.М. зі штату Волинського окружного адміністративного суду на підставі наказу голови суду від 25.02.2026 №02-07/4/26 та на виконання розпорядження керівника апарату суду від 16.03.2026 №01-87/208/26 проведено повторний автоматизований розподіл справи №140/1150/26.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №140/1150/26 було визначено суддю Дмитрука В.В.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.03.2026 прийнято до провадження адміністративну справу №140/1150/26, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 , наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 21.09.2017 №215 позивача з урахуванням відпустки виключено зі списків частини з 28.09.2017 у зв?язку зі звільненням, оскільки ВЧ НОМЕР_2 з 01.01.2020 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахована на фінансове забезпечення до ВЧ НОМЕР_1 на підставі наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28.12.2019 №821.
На виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 по справі №460/9455/24, яке набрало законної сили 19.12.2025 відповідач нарахував позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 01.08.2017 по 05.09.2017.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 20.12.2025, пунктом 5 позивач просив нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 06.09.2017 по 28.09.2017 та з урахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона обраховуються індексації грошового забезпечення. Відповідач листом від 23.01.2026 №34/123 відмовив.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2025 у справі №460/9455/24 встановлено право позивача на нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 01.08.2017 по 05.09.2017 . 
В рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 у справі №460/9455/24 серед іншого встановлено, що з 14.09.2017 по 28.09.2017 не пройшов один місяць, з дня отримання військової частини НОМЕР_2 повідомлення про звільнення позивача з військової служби, який займав посаду, на яку був призначений наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.03.2015 №129 - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно.
У судовому рішенні у справі №460/9455/24 встановлено, що згідно наказів командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 21.09.2017 №215, від 22.04.2020 №95 позивач справи та посаду здав з урахуванням надання при звільненні другої частини щорічної основної відпустки за 2017 рік строком на 6 діб з 22.09.2017 по 27.09.2017, та з 28.09.2017 виключено зі списків особового складу частини.
Також у рішенні у справі №460/9455/24 встановлено, що наказами командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 21.09.2017 №215, від 22.04.2020 №95 позивача виключено зі списків особового складу частини - 28.09.2017, коли виплата цієї винагороди виплачується.
Позивач вважає, що незважаючи на відсутність нарахування та виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 28.09.2017 розмір цієї винагороди, який належить позивачу за станом на 28.09.2017 встановлена ВЧ НОМЕР_1 на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20.08.2021 у справі №460/9772/20, яке набрало законної сили 16.12.2021, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2021 у цій справі, та на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 у справі №460/19560/22, яке набрало законної сили 20.03.2023, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2023 у цій справі, і складає в розмірі 4400,18 грн.
При цьому, дана винагорода врахована в обрахунок одноразових видів грошового забезпечення позивача за останньою штатною посадою старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони на якій перебував позивач, про що свідчать довідки ВЧ НОМЕР_1 від 02.06.2023 №36/536, від 02.06.2023 №36/537, від 02.06.2023 №36/540.
Разом з тим, позивач звернувся до відповідача із заявою від 12.01.2026 пунктом 1 позивач просив надати довідку - розрахунок щомісячної винагороди за період з 01.07.2017 по 30.07.2017 та за 31.07.2017 з урахуванням індексації, який складає її розмір.
Відповідач листом від 26.01.2026 №34/126 відмовив та повідомив, що в довідці від 22.01.2026 відображена інформація і за період з 01.07.2017 по 30.07.2017, проте інформації не відображено.
Крім того зауважує, що судовими рішеннями у справах №460/9455/24, №140/201/25 встановлено право позивача на перерахунок щомісячної додаткової грошової винагороди з урахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона обраховуються індексації грошового забезпечення.
Разом з тим, позивач звернувся до відповідача із заявою від 12.01.2026 пунктом 1 позивач просив надати довідку - розрахунок щомісячної винагороди за період з 01.07.2017 по 30.07.2017 та за 31.07.2017 з урахуванням індексації, який складає її розмір.
Відповідач листом від 26.01.2026 №34/126 відмовив та повідомив, що в довідці від 22.01.2026 відображена інформація і за період з 01.07.2017 по 30.07.2017.
26.01.2026 позивач звернувся до відповідача із заявою, пунктом 2 позивач просив нарахувати виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду за 31.07.2017 в сумі - 141,94 грн, та з урахуванням включення в обрахунок індексації грошового забезпечення у відповідності до судових рішень по справі №460/19560/22, тому сума є більшою. 
Позивач зазначає, що з 31.07.2017 посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони, яку позивач обіймав, було скорочено, що в свою чергу, унеможливило виконанням позивачем обов`язків за такою посадою.
Разом з тим, судом встановлено, що позивач не виконував обов`язків за такою посадою починаючи з 07.07.2017, оскільки перебував на лікуванні у іншій військовій частині НОМЕР_5 вибувши тимчасово з військової частини НОМЕР_2 без здачі справ та посади старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони коли виплата цієї винагороди не припиняється відповідно до пункту 4 Інструкції №550.
Крім того, позивач заявою від 10.12.2025 пунктом 5 позивач просив нарахувати та виплатити основні види грошового забезпечення за листопад 2015 року (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років).
Відповідач листом від 13.01.2026 №34/58/1 відмовив, повідомив що він не може надавати оцінку іншому відповідача, про що у нього не запитувалось взагалі, також повідомлено, що нібито основні види грошового забезпечення за листопад 2015 року виплачені.
Позивач зазначає, що з наданих довідок в/ч НОМЕР_1 від 11.12.2023 №36/1393, від 14.08.2024 №39/1307 вбачається детальне пояснення відповідача коли, які види грошового забезпечення виплачені, а саме у листопаді 2015 року здійснено виплату основних та додаткових видів грошового забезпечення за жовтень 2015 року.
У грудні 2015 року здійснено виплату основних видів грошового забезпечення за грудень 2015 року, а не за листопад 2015 року, а також здійснено виплату додаткових видів грошового забезпечення за листопад 2015 року.
Отже, основні види грошового забезпечення, не нараховано та не виплачено за листопад 2015 року, а не за грудень 2015 року.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неповноти нарахування усіх сум грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі єЗакон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII.
Відповідно до положень ст. 1 цього Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Відповідно до положень ст. 2 цього Закону, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
В силу вимог ч.1 ст. 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Згідно із ч.ч. 2, 3 та 4 ст. 9 цього Закону передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294 (далі - Постанова №1294) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до п.2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Відповідно до Постанови №1294 наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за №638/15329 пунктом 1 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, пунктом 2 установлено, що цей наказ застосовується з 1 січня 2008 року (далі- Інструкція №260).
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції №260, грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до пункту 34.3 Інструкції №260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цією Інструкцією, здійснюється відповідно до чинного законодавства.
В подальшому постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 (далі Постанова №889) установлено щомісячний додатковий вид грошового забезпечення - щомісячну додаткову грошову винагороду.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Постанови №889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
Відповідно до пункту 2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Відповідно до Постанови №889 наказом Міністерства оборони України від 15.11.2010 №595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 за №1194/18489 пунктом 1 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, та пунктом 3 установлено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з 1 жовтня 2010 року. Наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550.
Відповідно до Постанови №889 наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2016 за №1470/29600 пунктом 1 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, та пунктом 3 установлено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування (далі Інструкція №550).
Відповідно до пункту 1 Інструкції №550 ця Інструкція визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).
Підпунктом 2 пункту 2 Інструкції №550 передбачено, що виплата винагороди здійснюється в таких розмірах на місяць: військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 3 Інструкції №550 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
Відповідно до пункту 4 Інструкції №550 виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).
Військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: на лікування - за час перебування на лікуванні (за період, коли їм виплачувалося грошове забезпечення) та за час звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою.
Відповідно до пункту 5 Інструкції №550 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Пунктом 6 Інструкції №550 передбачено, що військовослужбовцям, які вибувають із військової частини раніше дня, установленого для виплати грошового забезпечення, належні суми винагороди виплачуються до дня їх виключення зі списків особового складу частини.
Згідно із пунктом 9 Інструкції №550 розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Відповідно до пункту 10 Інструкції №550 командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри винагороди за: порушення статутних правил несення служби; особисті незадовільні показники командирської, бойової та мобілізаційної підготовки; уживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння); порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до поломок військової (спеціальної) техніки й озброєння, пошкодження майна, інших матеріальних збитків, а також завдали шкоди здоров`ю військовослужбовців або інших осіб.
Військовослужбовцям зменшується розмір винагороди згідно з наказами командирів (начальників) за той місяць, у якому були допущені ці порушення, або за місяць, у якому ці накази надійшли до військової частини.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду №460/9455/24 встановлені наступні обставини.
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.03.2015 №129 майора ОСОБА_1 призначено на посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31.03.2015 №1 майор ОСОБА_1 справи та посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 17.08.2015 №120 відповідно до пункту 8 ст.23 Закону №2232-ХІІ, продовжено дію контракту понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації з 17.08.2015 підполковнику ОСОБА_1 , старшому офіцеру відділу напрямків управління територіальної оборони управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 07.07.2017 №151 підпунктом 2.3 пункту 2 підполковник ОСОБА_1 старший офіцер відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 07.07.2017 вибув у військову частину НОМЕР_5 .
З системного аналізу вище зазначених нормативно-правових актів та обставин справи, судом встановлено, що позивач тимчасово вибув з військової частини НОМЕР_2 з 07.07.2017 у військову частину НОМЕР_5 на лікування зі збереженням штатної посади за місцем служби, та без здачі справ та посади старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони коли виплата цієї винагороди не припиняється відповідно до пункту 4 Інструкції №550.
Відповідно до Законів України «Про Збройні Сили України», «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України від 10.12.2008 №1153 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» та з метою подальшого вдосконалення та належної організації обліку особового складу Збройних Сил України, пунктом 1 наказу Міністерства оборони України від 26.05.2014 №333 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.06.2014 за №611/25388 затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу Збройних Сил України.
У відповідності до пункту 11.1 Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України (далі Інструкція №333) в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
Накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням №1153/2008 і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.
Пунктом 11.2. цієї Інструкції №333 визначено, наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу: укладення контракту, продовження строку контракту; присвоєння і поновлення у військовому званні; призначення на посади (у тому числі при зміні найменування посади, військово-облікової спеціальності, військового звання за штатом, посадового окладу), переміщення по службі, зарахування в розпорядження, продовження строків перебування на посадах; направлення за кордон у відрядження з увільненням від займаних посад; направлення до інших військових формувань з виключенням їх зі списків особового складу Збройних Сил; відрядження до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на військовій службі; залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі; звільнення з військової служби; прийняття до Збройних Сил із зарахуванням їх до списків особового складу Збройних Сил з інших військових формувань, присвоєння особистих номерів; прийняття (призов) на військову службу; зарахування слухачами військових навчальних закладів, ад`юнктами, докторантами, закінчення військових навчальних закладів, ад`юнктури, докторантури; виключення зі списків особового складу Збройних Сил (померлих, загиблих і позбавлених військового звання); присвоєння особистих номерів.
Крім того, наказами по особовому складу оголошуються: посадове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу у зв`язку зі зміною нумерації або дійсного найменування військової частини, з`єднання, у тому числі при присвоєнні гвардійського найменування. У режимних (закритих) частинах, в яких офіцери, особи рядового, сержантського і старшинського складу призначаються на посади за умовним найменуванням, при зміні умовного найменування (зміні номерів) наказом по особовому складу оголошується посадове становище тільки офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу управління з`єднання; нагородження (заохочення) Міністром оборони України, начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України та командувачами видів Збройних Сил України; зміна прізвища, імені, по батькові і дати народження; закінчення курсів перепідготовки і підвищення кваліфікації; закінчення навчальних закладів заочної форми навчання.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1.5 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009№170 (Далі Інструкція №170), для встановлення, зміни або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, установах, організаціях, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів (далі - військові частини), оформляються: 1)Подання(додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі(додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади - на всіх військовослужбовців, крім тих, які проходять строкову військову службу, щодо призначення на посади, переміщення, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік, направлення у складі військових підрозділів для участі у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки як національний контингент, як національний персонал, що не входить до складу національного контингенту, до багатонаціональних органів військового управління, до закордонних дипломатичних установ України й інших міжнародних організацій, для проходження служби до інших утворених відповідно до законів України військових формувань з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України, відрядження до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, прикомандирування до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи місцевих рад із залишенням на військовій службі, а також подання на громадян при прийнятті на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
Згідно із абзацом 1 пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Абзацом 2 пункту 12 Положення №1153/2008 передбачено, що право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що директива Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України не може бути доказом для зміни службового становища позивача, оскільки на її виконання відповідно до пункту 118 Положення №1153/2008 військова частина, у якій позивач проходив службу була зобов`язаний завчасно оформити відповідні документи, та надати їх до кадрового органу номенклатури призначення не пізніше ніж за два місяці до встановлених строків проведення таких заходів з пропозиціями щодо його дальшого службового використання.
Отже, для встановлення змін або припинення правових відносин відповідач 1 за два місяці до 30.07.2017 був зобов`язаний подати відповідні документи до кадрового органу номенклатури призначення (в даному випадку до кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України), для призначення позивача на іншу посаду, та/або звільнення з посади, зарахування у розпорядження за наявності підстав, переміщення по службі, звільнення з військової служби, тощо.
Відповідно повинен був бути виданий наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу), тобто прийняти організаційно - розпорядчий документ стосовно змін в умовах служби позивача.
Таким чином, службове становище військовослужбовця залишається незмінним до видання відповідного наказу посадової особи (по особовому складу).
Відповідно до пункту 1 ст.6 Закону №2232-ХІІ, військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31.07.2017 №172 введено в дію переліки змін до штату №01/132 Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 31.07.2017.
Відповідно крайнім днем перебування позивача на військовій (штатній) посаді є 30.07.2017, що підтверджує відповідач №1 листом від 14.05.2022 №501/361.
Разом з тим, відповідач №1 листом від 02.04.2020 №501/934 підтвердив, що накази командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про звільнення позивача з посади 31.07.2017 - відсутні.
Отже, в силу норм пункту 12 Положення №1153/2008 позивач не був звільненим з посади 31.07.2017 залишився на тій же посаді, яка з 31.07.2017 є не штатною посадою.
Суд наголошує, що в наказі командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31.07.2017 №172 відсутній позивач, отже змін у правових відносинах для позивача даний наказ не здійснює.
Тому суд приходить до висновку, що за відсутності наказу (по особовому складу) відповідної посадової особи, службове становище позивача є незмінним.
Суд звертає увагу, що Закон №2232-ХІІ, Положення №1153/2008, Інструкція №170, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, нормативно-правові акти не передбачали позбавлення військовослужбовців військової (штатної) посади, із залишенням військовослужбовця на тій же не військовій (не штатній) посаді.
Тобто факт невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов`язків та не визначення службового становища позивача у встановленому законодавством порядку не може бути підставою для позбавлення його права на отримання грошового забезпечення за посадою, яку він займав, у розмірі, встановленому відповідними нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок нарахування та виплати такого грошового забезпечення.
Більше того, на реалізацію змін у правових відносинах щодо позивача видано наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 №318 яким підполковника ОСОБА_1 відповідно до ч.6 ст.26 Закону №2232-ХІІ з урахуванням ч.8 цієї ж статті звільнено у запас за пунктом «б» за станом здоров`я з військової служби з посади старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони, що не заперечують відповідачі.
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 19.09.2017 №213 підполковник позивач прибув і приступив до виконання службових обов`язків з військової частини НОМЕР_5 , перебуваючи на посаді старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що не заперечують відповідачі.
Пунктом 4 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 19.09.2017 №213 підполковника ОСОБА_1 старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » виведено у поза штат управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Разом з тим, вказаний наказ не охоплює період у цій справі з 31.07.2017 по 05.09.2017.
Пунктом 5 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 19.09.2017 №213 підполковнику ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з військової служби надано три дні з 19 по 21.09.2017 для здавання справ на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 №318.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 21.09.2017 №215 підполковник ОСОБА_1 справи та посаду здав, з урахуванням наданої при звільненні другої частини щорічної основної відпустки за 2017 рік строком на 6 діб з 22 по 27.09.2017. З 28.09.2017 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік. Виплачено щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 400% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років по 21.09.2017.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 22.04.2020 №95 пунктом 3 внесено зміни в наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 21.09.2017 №215 та викладено в наступній редакції, підполковник ОСОБА_1 справи та посаду здав, з урахуванням наданої при звільненні другої частини щорічної основної відпустки за 2017 рік строком на 6 діб з 22 по 27.09.2017. З 28.09.2017 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік. Виплачено щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 400% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років по 28.09.2017.
Оскільки вказаний пункт 4 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 19.09.2017 №213 про виведення позивача у поза штат не охоплює період з 31.07.2017 по 05.09.2017 у справі №460/9455/24 суд не оцінював даний наказ, проте суд дійшов висновку, що позивачу виплачується грошове забезпечення за весь час по день виключення зі списків частини по 28.09.2017 з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення у відповідності до норм ст.2, ст.9 Закону №2011-ХІІ, Постанови №889, Інструкцій №260, №550, тобто на підставі вищих нормативно- правових актів.
Крім того, слід зазначити, що пункт 4 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 19.09.2017 №213 про виведення позивача у «поза штат» не містить жодної інформації та підстав про позбавлення позивача будь-якого грошового забезпечення в тому числі щомісячного додаткового виду грошового забезпечення - щомісячної додаткової грошової винагороди, отже змін у правових відносинах для позивача даний наказ не здійснює.
При цьому, судом у справі №460/9455/24 встановлено, що наказу для позбавлення позивача щомісячної додаткової грошової винагороди за вересень 2017 року не видавалось.
Суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено виведення позивача у «поза штат», а тому він є також і незаконним, про що свідчать судові рішення за позовом цього позивача у справі №460/6314/20.
Відповідно до пункту 5 Інструкції №550 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації).
Зазначено, що відповідно до пункту 10 Інструкції №550 командир (начальник) військової частини (установи, організації) мав право зменшувати розміри винагороди військовослужбовцям, про що оголошувалось у відповідному наказі, а оголошення наказом про припинення виплати винагороди Інструкцією №550 не передбачалось.
Суд виходить з того, що військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: на лікування - за час перебування на лікуванні за період, коли їм виплачувалося грошове забезпечення, про що свідчить пункт 4 Інструкції №550.
Крім того, відповідно до пункту 5 Інструкції №550 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини.
Також, відповідно до пункту 6 Інструкції №550 військовослужбовцям, які вибувають із військової частини раніше дня, установленого для виплати грошового забезпечення, належні суми винагороди виплачуються до дня їх виключення зі списків особового складу частини.
Крім того, відповідно до пункту 10 Інструкції №550 командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри винагороди за виключний перелік порушень.
Військовослужбовцям зменшується розмір винагороди згідно з наказами командирів (начальників) за той місяць, у якому були допущені ці порушення, або за місяць, у якому ці накази надійшли до військової частини. 
Судом встановлено, що згідно з витягом з послужного списку про проходження військової служби від 21.09.2017 №357 позивач перебував на посаді старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони з 05.03.2015 по 28.09.2017.
Відповідно до пункту 2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, а не відповідачем.
Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи вище наведені обставини, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовної вимоги позивача про зобов`язання здійснити нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 06.09.2017 по 28.09.2017 у відповідності до норм ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ.
Стосовно вимоги позивача про здійснення нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 3373,41 грн, суд зазначає, що незважаючи на відсутність нарахування та виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 28.09.2017 розмір цієї винагороди, який належить позивачу за станом на 28.09.2017 встановлений відповідачем на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20.08.2021 у справі №460/9772/20, яке набрало законної сили 16.12.2021, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2021 у цій справі, та на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 у справі №460/19560/22, яке набрало законної сили 20.03.2023, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2023 у цій справі, і складає в розмірі 4400,18 грн.
Отже, місячний розмір щомісячної винагороди позивача станом на 28.09.2017 на день виключення позивача зі списків частини складає 4400,18 грн.
Однак, згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Суд зауважує, що позивач при зазначені конкретної суми щомісячної додаткової грошової винагороди фактично спонукає суд перебрати на себе дискреційні повноваження органу військової частини. Суд не наділений повноваженнями підміняти собою суб`єкт владних повноважень при прийнятті певного рішення та не може втручатись у дискреційні повноваження такого суб`єкта на користь позивача, окрім випадків, коли для прийняття такого рішення виконані всі умови, визначені законом.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання здійснити нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 06.09.2017 по 28.09.2017, з урахуванням включення в обрахунок індексації грошового забезпечення у відповідності до судових рішень по справі №460/19560/22, суд зазначає, що відповідач відмовив позивачу здійснені нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 06.09.2017 по 28.09.2017, покликаючись на відсутність підстав для такої виплати. Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода нарахована ще не була.
У такому випадку відсутні підстави вважати, що права позивача будуть порушені при здійсненні нарахування й виплати щомісячної додаткової грошової винагороди. Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, то питання про здійснення нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 06.09.2017 по 28.09.2017, з урахуванням включення в обрахунок індексації грошового забезпечення у відповідності до судових рішень по справі №460/19560/22 є передчасним, тому дана вимога задоволенню не підлягає.
Стосовно вимоги позивача про здійснення нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за 31.07.2017 у розмірі 141,94 грн, у відповідності до норм ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, та з урахуванням включення в обрахунок індексації грошового забезпечення у відповідності до судових рішень по справі №460/19560/22, суд зазначає наступне.
Суд повторно зазначає, що згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із рішенням Рівненського окружного адміністративного суду №460/9455/24 вбачається, що позивач звертався з позовної вимогою зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу за останньою штатною посадою щомісячний додатковий вид грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 31.07.2017 по 05.09.2017 у відповідності до норм частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294, постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889, з урахуванням правових висновків, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №825/997/17, та раніше виплачених сум.
Однак, позовну вимогу задоволено частково зобов`язано військову частину НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу за останньою штатною посадою щомісячний додатковий вид грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 01.08.2017 по 05.09.2017 у відповідності до норм частини 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889, з урахуванням раніше виплачених сум.
У рішенні зазначено, що на виконання ухвал суду від 10.10.2024, від 11.10.2024 відповідач 1 надав витяг з послужного списку позивача, витяг з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31.07.2017 №172, витяг з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 04.08.2017 №397 Про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за липень 2017 року.
Зазначено, що запитувані накази за серпень та вересень 2017 року щодо припинення (зменшення розміру) винагороди позивачу в управлінні оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - відсутні.
Відповідно до пункту 5 Інструкції №550 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації).
Згідно із пунктом 10 Інструкції №550 командир (начальник) військової частини (установи, організації) мав право зменшувати розміри винагороди військовослужбовцям, про що оголошувалось у відповідному наказі, а оголошення наказом про припинення виплати винагороди Інструкцією №550 не передбачалось.
Суд виходить з того, що військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: на лікування - за час перебування на лікуванні за період, коли їм виплачувалося грошове забезпечення, про що свідчить пункт 4 Інструкції №550.
Крім того, відповідно до пункту 5 Інструкції №550 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини.
Також, відповідно до пункту 6 Інструкції №550 військовослужбовцям, які вибувають із військової частини раніше дня, установленого для виплати грошового забезпечення, належні суми винагороди виплачуються до дня їх виключення зі списків особового складу частини.
Крім того, відповідно до пункту 10 Інструкції №550 командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри винагороди за виключний перелік порушень.
Військовослужбовцям зменшується розмір винагороди згідно з наказами командирів (начальників) за той місяць, у якому були допущені ці порушення, або за місяць, у якому ці накази надійшли до військової частини.
Таким чином, зменшення розміру винагороди (припинення) можливе згідно із наказами командира військової частини, які відсутні.
Відповідно до пункту 10 Інструкції №550 у серпні та у вересні 2017 позивач порушень не вчиняв, доказів протилежного суду не надано.
Відповідно до пункту 2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, а не відповідачем.
Таким чином, позовні вимоги у цій частині щодо не нарахування та не виплати позивачу винагороди за період з 01.08.2017 по 05.09.2017 є обґрунтованими.
Тобто, даним рішенням вже відмовлено у здійсненні нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за 31.07.2017, тому враховуючи норми ч.4 ст.78 КАС України встановлені судом обставини повторно не досліджується.
Позивач мав право у разі не згоди із рішенням №460/9455/24 подати апеляційну скаргу, проте ОСОБА_1 дане рішення не оскаржував.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання здійснити нарахування та виплату основних видів грошового забезпечення за листопад 2015 року (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років), суд зазначає наступне.
Згідно первинних документів, які передані на зберігання військовою частиною НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 встановлено:
- в жовтні 2015 року позивачу виплачено основні види грошового забезпечення за жовтень 2015 року та додаткові види грошового забезпечення за вересень 2015 року, а саме: оклад за військовим званням - 130 грн, посадовий оклад - 1145 грн, надбавка за вислугу років - 446,25 грн, надбавка за роботу з таємними документами - 171,75 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 860,63 грн., премія - 1030,50 грн, щомісячна додаткова винагорода - 2270,48 грн, індексація - 169,15 грн, всього - 6223,76 грн;
- в листопаді 2015 року позивачу виплачено основні види грошового забезпечення за листопад 2015 року та додаткові вили грошового забезпечення за жовтень 2015 року, а саме: оклад за військовим званням - 130 грн, посадовий оклад - документами - 171,75 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 1212,35 грн, надбавка за вислугу років - 469 92 грн. надбавка за роботу з таємними 860,63 грн., премія - 1030,50 грн, щомісячна додаткова винагорода - 2270,48 грн, індексація - 169,15 грн, всього - 6314,68 грн;
- в грудні 2015 року позивачу виплачено основні види грошового забезпечення за грудень 2015 року та додаткові види грошового забезпечення за листопад 2015 року, а саме: оклад за військовим званням - 130 грн, посадовий оклад - 1319 грн, надбавка за вислугу років – 507,15 грн, надбавка за роботу з таємними документами - 181,85 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 906,09 грн, премія – 1091,12 грн, щомісячна додаткова винагорода – 2325,03 грн індексація - 165,63 грн, всього - 6625,87 грн;
- в січні 2016 року виплачено додаткові види грошового забезпечення за грудень 2015 року, а саме: оклад за військовим званням - 0,00 грн, посадовий оклад - 0,00 грн, надбавка за вислугу років – 0,00 грн, надбавка за роботу з таємними документами - 197,85 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 50 % - 978,08 грн., премія - 6167,85 грн, винагорода - 5579,96 грн, індексація - 201,35 грн, всього - 13125,09 грн;
- в лютому 2016 року виплачено основні види грошового забезпечення та види грошового забезпечення за січень 2015 року, а саме: оклад за військовим званням - 130 грн, посадовий оклад - 1414,42 грн, надбавка за вислугу років - 540,55 грн, надбавка за роботу з таємними документами - 212,16 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 50 % - 1042,49 грн., премія - 4455,43 грн, винагорода - 4677,03 грн, індексація - 0,00 грн, всього - 12472,08 грн.
Відповідно до рішення Міністра оборони України, доведеного телеграмою від 31.12.2015 №248/3/1/1150, в грудні 2015 року військовослужбовцям Збройних Сил України здійснено підвищення рівня доходів військовослужбовців за рахунок збільшення розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, зокрема премії (у відсотковому та абсолютному значенні) та щомісячної додаткової винагороди (в абсолютному значенні, у тому числі із урахуванням премії) для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям в січні 2016 року за грудень 2015 року.
Тому, виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2015 року здійснювалася в два етапи: в грудні 2015 року та в січні 2016 року.
Вказана обставина зумовлена тим, що з січня 2016 року змінено порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців.
У зв?язку з цим, військовою частино НОМЕР_2 проведено нарахування та виплату основних видів грошового забезпечення за листопад 2015 року ОСОБА_1 в листопаді 2015 року в повному обсязі.
Крім того, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 №460/24828/23 встановлено аналогічні обставини.
Враховуючи вищенаведене суд вважає, що у задоволені даної позовної вимоги слід відмовити.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та наявність правових підстав для його часткового задоволення.
За відсутності документально-підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.
Керуючись статтями 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 06.09.2017 по 28.09.2017, у відповідності до норм ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 06.09.2017 по 28.09.2017, у відповідності до норм ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Суддя В.В. Дмитрук