Справа № 638/7560/26
н/п 2-о/638/229/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року   	м. Харків	

Шевченківський районний суд міста Харкова
у складі головуючого судді Заварзи Т. В.,
за участю секретаря судового засідання Голохи С. О.,
заявниці ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті в порядку статті 317 Цивільного процесуального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2026 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 про встановлення факту смерті в порядку статті 317 Цивільного процесуального кодексу України. У вказаній заяві заявниця вказує, що ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Курськ Курської області російської федерації, смерть якої вона просить встановити. 
Заявниця вказує, що встановлення факту смерті необхідно їй для державної реєстрації смерті у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».
Розгляд справи було призначено на 14 травня 2026 року. 
У судове засідання заявниця з`явилася, підтримала вимоги, викладені в заяві, вказала, що визнання факту смерті необхідне для прийняття спадщини на частку квартири за адресою АДРЕСА_1 . Вказала, що в неї відсутній оригінал свідотства про смерть ОСОБА_3 . Зазначила, що ОСОБА_3 виїхала на територію рф у 2021 році до свого сина, який є братом померлого чоловіка ОСОБА_1 , який і повідомив заявницю про смерть ОСОБА_4 , та надіслав копію свідотства про смерть.
Заінтересована сторона до суду не з`явилася. 12.05.2026 до суду надійшло пояснення заінтересованої особи Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в яких вони заперечували щодо встановлення факту смерті ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки факт державної реєстрації її смерті був встановлений та зареєстрований на території іншої держави. Також просили розглядати справу за їх відсутності, враховуючи надані письмові пояснення.
Суд, розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 про встановлення факту смерті, встановив наступне.
ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Харків, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 . 
Суду також надано копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_2 ОСОБА_3 .
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 18 грудня 2014 року було зареєстровано шлюб у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.
Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_2 . Батьком зазначений ОСОБА_5 , матір`ю – ОСОБА_1 .
До суду також надані копії паспорту ОСОБА_2 від 03.10.2025, виданий 6311, копії картки платника податків ОСОБА_2 , виданий ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова, відповідно до якої останній було присвоєно РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданий Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, батько ОСОБА_2 - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом №ННІ 347016, та №ННІ 347017 складеним державним нотаріусом СІмаковою О.Г., спадкоємцями ОСОБА_5 є мати ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочка – ОСОБА_2 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказані спадкоємці успадкували кожен по 1/3 частці від 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 . 
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 дійсно є онукою ОСОБА_3 .
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 (нерозбірливо), виданим 28.10.2022 «Управлінням ЗАГС адміністрації Центрального округу м. Курськ», ОСОБА_3 , громадянка України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Курськ, Курська область, російська федерація.
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні з Реєстру територіальної громади міста Харкова, видана за заявою від 31.07.2018, за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
До суду також надана копія Свідоцтва про право власності на житло від 28 березня 1997 року, яким Комісія з приватизації житлового фонду ВО «ХЗЕА» посвідчила, що квартира за адресою АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_5 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наданого на запит суду, квартира за адресою АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової вланості в частці 1/6 ОСОБА_1 , в частці 1/6 ОСОБА_2 , в частці 1/6 ОСОБА_3 .
Суд, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, приходить до наступних висновків.
У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.
Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Разом із тим 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.
Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Разом з тим з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь.
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 померла померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Курськ Курської області російської федерації, що зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави – 28.10.2026 року складено запис акта про смерть № 170229460000105229001 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 (нерозбірливо).
Водночас, Законом України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який набрав чинності 23 грудня 2022 року, зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію Конвенції від 22 січня 1993 року.
За цієї обставини із дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (стаття 4), /підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі, яка залишається чинною у відносинах України з росією і білоруссю/.
Така позиція підтверджується висновком Верховного суду, викладеного у постанові від 15 липня 2025 року по справі № 307/3991/23.
Відтак, встановивши що свідоцтво про смерть ОСОБА_3 видане на підставі законодавства іноземної держави, підстав для повторного встановлення факту смерті, немає.
Суд не вбачає підстав для витребування необхідних доказів за власною ініціативою, оскільки дипломатичні зв`язки з російською федерацією відсутні, а встановлення того факту, що ОСОБА_3 виїхала/невиїхала з території України, з урахуванням подій 2022-2026 років не буде підставою для встановлення істини у зазначеній справі. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 315-317, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 про встановлення факту смерті ОСОБА_3 на території російської федерації.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Заявник: ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_3 .
Неповнолітня донька, в інтересах якої діє заявник: ОСОБА_2 , народилася: ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .
Заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (ЄДРПОУ 23320813, адреса: м. Харків, пров. Л.Гурченко, 3Е).
Через надмірне навантаження, тривалу відсутність у "малому офісі судді" секретаря судових засідань, та постійні обстріли м. Харкова і повітряні тривоги повний текст судового рішення складено 04 червня 2026 року.

    Суддя 	    Тетяна ЗАВАРЗА