УХВАЛА
22 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 909/65/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,
перевіривши матеріали касаційної скарги Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області, 
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026
та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.04.2026
у справі № 909/65/26
за позовом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИЗАЙН ПРОДЖЕКТ ГРУП", 
про стягнення 25 360,82 грн,

В С Т А Н О В И В:
До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 16.06.2026 надійшла касаційна скарга Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.04.2026 у справі № 909/65/26.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2026 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Случ О.В., Волковицька Н.О.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
У п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Оскільки предметом позову у даній справі є вимога про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 25 360,82 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у 2026 році - 332 800 грн), а тому з урахуванням положень ГПК України ця справа є малозначною.
Як вбачається з ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 27.01.2026 про відкриття провадження у справі № 909/65/26 (текст розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень), суд на підставі ст. ст. 247, 252 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин, предмет доказування, обсяг та характер доказів у справі, вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
В ухвалі Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 про відкриття апеляційного провадження у цій справі (текст розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень) суд апеляційної інстанції на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, враховуючи, що ціна позову у даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов висновку про призначення апеляційної скарги до розгляду без повідомлення учасників справи.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 3 ст.12 ГПК України).
Пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку малозначних справ, а саме: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Колегія суддів звертає увагу скаржника, що у зазначеному вище пункті унормовано випадки, за умови доведення скаржником наявності яких та наведенням відповідних цим випадкам обставин, судове рішення у малозначній справі, може бути предметом касаційного оскарження.
Отже, учасники судового процесу мають розуміти, що визначені пп. "а", "б", "в", "г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь - якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань сторони.
При цьому тягар доказування наявності випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України покладається на скаржника.
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень Постанови з визначення вартості будівництва, затвердженої наказом № 281 від 01.11.2021 з нормами бюджетного та кошторисного законодавства та статті 1212 ЦК України у правовідносинах щодо повернення надмірно сплачених бюджетних коштів за договорами технічного нагляду у випадку неправомірного включення до бази нарахування витрат, які не відносяться до будівельних робіт, а також зазначає, що справа має для нього виняткове значення, оскільки Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області забезпечує будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітального ремонту об`єктів в тому числі критичної інфраструктури, що в свою чергу зумовлює укладання договорів на здійснення технічного нагляду виконання робіт на визначених об`єктах. Тому визначення єдиних підходів та позиції застосування вище вказаних норм для скаржника мають виняткове значення.
Верховний Суд зазначає, що посилання на положення п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України не є доводом, який у розумінні пп. "а" - "г" п. 2 ч. 3 ст. 287 цього Кодексу, підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню.
Суд зазначає, що використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Отже учасники судового процесу мають розуміти, що визначені п.п. "а"-"г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".
Колегія суддів відзначає, що незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні таких судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача є звичайним передбачуваним процесом.
Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним їх власним тлумаченням, до переоцінки доказів, які були здійснені судами попередніх інстанцій під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи.
Отже, беручи до уваги вищевикладене, касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію п.п. "а"-"г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (п. 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, п. 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
За змістом ст. 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
На підставі наведеного, надання стороні будь - яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення однієї з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на відсутність належного обґрунтування обставин, передбачених п.п. "а"-"г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.04.2026 у справі № 909/65/26, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 12, 234, 287, 293 ГПК України, Суд,-
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.04.2026 у справі № 909/65/26.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.
Головуючий суддя Могил С.К. 
Судді: Волковицька Н.О. 
Случ О.В.