П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/38018/25	

Головуючий І інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Голуб В.А., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 24.03.2026р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
11.11.2025р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо обмеження його пенсії максимальним розміром пенсії згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024р. №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» та щодо нарахування у розмірі, який є меншим ніж мінімально встановлений законом та її несплати з 01.03.2024р.;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області нарахувати провести перерахунок та виплачувати його пенсію з 01.03.2024р. із урахуванням «Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019р. №124), ст.64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», індексації у відповідності до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024р. №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» без обмеження пенсії максимальним розміром з застосуванням коефіцієнт збільшення - 1,0796;
- враховуючи повторне порушення обмеження його пенсії максимальним розміром пенсії, навмисного невизнання службовими особами ГУ ПФУ в Херсонській області правових висновків Верховного Суду щодо застосування у своєї діяльності норм права щодо яких зроблений такий висновок, правових висновків рішень Конституційного Суду від 09.07.2007р. №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008р. №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 12.10.2022р. №7-р(II)/2022, від 20.12.2016р. №7-рп/2016 (щодо обмеження пенсії максимальним розміром) та порушення вимог ч.2 ст.19, п.6 ст.92, 129-1 Конституції України винести окрему ухвалу щодо зазначених осіб та направити до правоохоронного органу з метою припинення в майбутньому таких порушень іншими службовими особами зазначивши про надання відповіді протягом 1 місяця;
- встановити судовий контроль в порядку вимог ст.382 КАС України, зобов`язавши ГУ ПФУ в Херсонській області надати протягом 10 робочих днів звіт виконання рішення та докази здійснення перерахунку та виплати суми заборгованості з 01.03.2024р. по час фактичного перерахунку. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером МВС з січня 2010р. та отримує пенсію за вислугу років у розмірі 71% від грошового забезпечення. З часу призначення пенсія позивача неодноразово була перерахована, а дії відповідача стосовно обмеження виплати пенсії максимальним розміром та застосування понижуючих коефіцієнтів оскаржені у судовому порядку, зокрема у справах №420/11216/22, №420/18411/22, №420/10570/2, №420/39344/24, №420/3359/25, №420/7297/25.
Водночас, у справі №420/39344/24 позовні вимоги щодо обмеження відповідачем виплати пенсії максимальним розміром та застосування коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025р. №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», при проведенні перерахунку пенсії з урахуванням індексації пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024р. №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», не вирішувались та були передчасними (обмеження максимальним розміром). У справі №420/3359/25 суд зобов`язав ГУ ПФУ в Херсонській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2025р. без застосування понижуючих коефіцієнтів згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025р. та ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», з урахуванням раніше виплачених сум. У справі №420/7297/25 суд зобов`язав відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2025р. з урахуванням індексації згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України №209 від 25.02.2025р., без обмеження пенсії максимальним розміром та без застосування понижуючих коефіцієнтів, з урахуванням раніше виплачених сум.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром пенсії згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України №185 від 23.02.2024р. «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» та щодо нарахування у розмірі, який є меншим ніж мінімально встановлений законом, без застосування коефіцієнту збільшення - 1,0796 з 01.03.2024р., позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідач надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024р. при проведені її перерахунку з метою індексації пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024р. №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році». Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024р. з урахуванням індексації пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024р. №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» без обмеження максимального розміру пенсії, із урахуванням раніше проведених виплат. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 25.03.2026р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2026р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
16.04.2026р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2026р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
22.04.2026р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Херсонській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як пенсіонер МВС України. 
З часу призначення пенсія позивача неодноразово була перерахована, а дії відповідача щодо обмеження виплати його пенсії максимальним розміром та застосування коефіцієнтів пониження оскаржені у судовому порядку, зокрема у справах №420/11216/22, №420/18411/22, №420/10570/23, №420/39344/24, №420/3359/25, №420/7297/25.
15.04.2025р. рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/39344/24, яке набрало законної сили 16.05.2025р., зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024р. з урахуванням індексації пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України №185 від 23.02.2024р. «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році». 
В іншій частині позовних вимог (щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром) було відмовлено, як передчасних.
У подальшому, згідно з перерахунками пенсії позивача, на виконання рішення від 15.04.2025р. у справі №420/39344/24 пенсія позивача перерахована з 01.03.2024р. з урахуванням індексації пенсії у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №185 від 23.02.2024р. «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році».
Відповідно до перерахунку пенсії з 01.03.2024р., розрахунок включає:
індексація базового ОСНП 2022 (26728,69 х 0,140): 7092022 Індексація базового ОСНП 2022 - 3742,02 грн.;
індексація базового ОСНП 2023 (30470,71 х 0,1970): 7092023 Індексація базового ОСНП 2023 - 1500 грн.;
індексація базового ОСНП 2024 (31970,71 х 0,0796): 7092024 Індексація базового ОСНП 2024 - 1500 грн.;
щомісячна доплата відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №713 від 14.07.2021р. (згідно з рішенням суду) 2000 грн.;
щомісячна доплата до 100 грн. 50026 Доплата до 100 грн. індексації 01.03.2024р. - 0.00;
Підсумок пенсії (з надбавками): 35470,71 грн.
З урахуванням максимального розміру пенсії: 33970,71 грн.
Підсумок пенсії (з надбавками) - 33970,71 грн. і з урахуванням максимального розміру пенсії - 33970,71 грн., встановлений перерахунком станом на 01.01.2024 року.
Згідно з розрахунком пенсії з 01.01.2025р. підсумок пенсії (з надбавками) позивача з 01.01.2025р. склав 35470,71 грн., з урахуванням максимального розміру 33970,71 грн.; з урахуванням пониження суми 33970,71 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025р. до виплати позивачу з 01.01.2025р. визначено пенсію у розмірі 27662,61 грн.
Питання правомірності застосування коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025р. №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», під час ухвалення рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2025р. у справі №420/39344/24 не вирішувалося.
05.06.2025р. рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/3359/25, яке набрало законної сили 25.08.2025р., зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2025р. без застосування понижуючих коефіцієнтів згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025р. №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум. 
У решті позовних вимог (щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром) відмовлено, як передчасних.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2025р. у справі №420/3359/25, відповідачем у жовтні 2025р. проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 . 
Розмір пенсії після перерахунку на 01.11.2025р. становить 33970,71 грн., про що позивачу повідомлено листом ГУ ПФУ в Херсонській області від 15.10.2025р. №2100-3107-8/41269.
20.06.2025р. рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/7297/25, яке набрало законної сили 08.09.2025р., зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.03.2025 року з урахуванням індексації згідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України №209 від 25.02.2025р., без обмеження пенсії максимальним розміром та без застосування понижуючих коефіцієнтів, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні іншої частини вимог (щодо стягнення нараховану індексацію з 01.03.2025р.) відмовлено.
У мотивувальній частині рішення суду від 20.06.2025р. у справі №420/7297/25 зазначено, що ГУ ПФУ в Херсонській області протиправно проведено перерахунок пенсії позивача з 01.03.2025р., з обмеженням розміру пенсії максимальним та з застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених Постановою №1, що не заперечується сторонами у справі.
При цьому, у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2025р. у справі №420/7297/25 вказано, що до застосування обмеження на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025р. №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», позивач отримував пенсію без обмеження її розміру максимальним, на підставі судового рішення від 11.10.2023р. у справі №420/10570/23, а тому доводи пенсійного органу щодо обмеження розміру пенсії на підставі приписів Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI також є необґрунтованими.
Таким чином, питання щодо обмеження пенсії максимальним розміром вирішувалось у межах судового розгляду справ №420/10570/23 та №420/7297/25.
На виконання рішення від 20.06.2025р. у справі №420/7297/25 пенсія позивача перерахована з 01.03.2025р.
Відповідно до перерахунку пенсії з 01.03.2025р., розрахунок включає:
базовий розмір пенсії (37646,04 х 71%): 7090000 БОСНП 26728.69 грн.;
індексація базового ОСНП 2022 (26728,69 х 0,1400): 3742,02 грн.;
індексація базового ОСНП 2023 (30470,71 х 0,1970): 1500 грн.;
індексація базового ОСНП 2024 (31970,71 х 0,0796): (за рішенням суду) 1500 грн.;
індексація базового ОСНП 2025 (33470,71 х 0,1150): 1500 грн.;
щомісячна доплата відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №713 від 14.07.2021р. (згідно з рішенням суду): 2000 грн.;
щомісячна доплата до 100 грн. - 0.00 грн.
Підсумок пенсії (з надбавками): 36970,71 грн.
З урахуванням максимального розміру пенсії: 36970.71 грн.
У відповідь на запит позивача від 11.10.2025р. №ВЕБ-21001-Ф-С-25-229170 щодо виконання судових рішень №420/3359/24, №420/7297/25, №420/39344/24, листом ГУ ПФУ в Херсонській області від 27.10.2025р. №10055-9739/К-03/8-2100/25, повідомлено, зокрема, що виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2025р. у справі №420/7297/25, що набрало законної сили 08.09.2025р., відбуватиметься в порядку черговості набрання ним законної сили після впровадження Постанови №821 та з урахуванням дії положень цієї Постанови у межах виділених бюджетних асигнувань на відповідні цілі.
Не погоджуючись із зазначеними вище діями, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи даний позов, суд 1-ї інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог та, як наслідок, наявності підстав для їх часткового задоволення.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені у нормах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV.
Преамбулою Закону №1058-IV закріплено, що зміна умов та норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до ч.2 ст.42 Закону №1058-IV, для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50% показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50% показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абз.2 цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100% показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. №1282-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно із абз.2 ч.1 ст.2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Положеннями ст.ст.4, 6 цього Закону передбачено, що економічною підставою для проведення індексації грошових доходів населення є факт, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.
Ознаками, що характеризують індексацію доходів громадян, є місце отримання відповідних доходів, а також джерела їх фінансування (ч.1 ст.9 Закону №1282-XII).
Таким чином, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, яка має систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою сум при розрахунку пенсії.
Обов`язковий характер індексації визначений ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000р. №2017-III (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у якій зазначається про те, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч.2 ст.19 Закону №2017-III).
У зв`язку із необхідністю вдосконалення пенсійного забезпечення громадян, визначення дати щорічної індексації пенсії та кола осіб, яким пенсії індексуються, 15.02.2022р. було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства» №2040-ІХ, яким ч.5 ст.2 Закону №1282-XII було викладено в новій редакції.
Так, ч.5 ст.2 Закону №1282-XII в редакції Закону №1282-XII визначено, що індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абз.2 і 3 ч.2 ст.42 Закону №1058-IV.
За правилами ч.2 ст.9 Закону №1282-XII, порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
З метою забезпечення ефективної реалізації права громадян на перерахунок їх пенсії, на виконання ст.42 Закону №1058-IV Кабінет Міністрів України постановою від 20.02.2019р. №124 затвердив Порядок №124, яким визначив механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Згідно з п.5 Порядку №124, у 2019р. перерахунок пенсій у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 01.10.2017р. на коефіцієнт, визначений згідно з абз.1 п.4 цього Порядку.
Кожен наступний перерахунок у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Пунктом 4 Порядку №124 визначено, що коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається за такою формулою: К=((ЗСЦ+ЗСЗ)х50%/100%)+1%,
де ЗСЦ - показник зростання споживчих цін за попередній рік (у відсотках);
ЗСЗ - показник зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (у відсотках), що визначається за такою формулою:
ЗСЗ = Псзп (1): Псзп(2) х 100% - 100%,
де Псзп (1) - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення;
Псзп (2) - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарні роки, що передують року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування коефіцієнт щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, може бути збільшено, але він не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарних роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається щороку Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України. При цьому, в разі відсутності даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, для визначення розміру коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, враховується наявна заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, з наступним перерахунком зазначеного коефіцієнта для підвищення пенсії відповідно до цього Порядку.
Перерахунок пенсій відповідно до цього Порядку проводиться щороку з 1 березня.
Запровадивши удосконалений механізм щорічної індексації пенсій, зокрема особам, пенсія яким призначена за Законом №1058-IV, для сталості пенсійного забезпечення громадян та видатків на його фінансування, держава взяла на себе зобов`язання забезпечити підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін шляхом підвищення пенсій з застосуванням нового уніфікованого механізму через збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, і який враховувався для обчислення пенсії, який не є сталим, та підвищення рівня матеріального забезпечення найбільш вразливих верств населення з числа пенсіонерів.
Постановою №127 з 01.03.2021р. установлено, що перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11; у разі, коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, зазначеного в абз.2 цього пункту, не досягає 100 грн., встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії.
Постановою №118 з 01.03.2022р. визначено, що перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14; у разі, коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, зазначеного в абзаці другому цього пункту, не досягає 100 грн., встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії.
Пунктом 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 2023р. зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». У свою чергу п.8 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що у 2023р., зокрема, ч.2 ст.42 Закону №1058-ІV застосовуються у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації п.8 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №168, п.1 якої установлено, що з 01.03.2023р. перерахунок пенсій згідно з Порядком №124, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,197.
Надалі, 23.02.2024р. Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №185, п.1 якої установлено, що з 01.03.2024р. перерахунок пенсій згідно з Порядком №124, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,0796.
Таким чином, індексація пенсій у подальшому відповідно до Постанов №127, №118, №168, №185 проводиться згідно з Порядком №124 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії станом на 01.10.2017р. на відповідні коефіцієнти.
Положення Порядку №124 не узгоджені з приписами ч.2 ст.42 Закону №1058-IV, оскільки по-різному визначають показник, який збільшується на відповідні коефіцієнти:
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (за приписами Закону №1058-IV);
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, станом на 01.10.2017р. (за приписами Порядку №124).
Відповідно до вимог ст.7 Закону №1058-IV, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, серед іншого, за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу).
Так, принцип законодавчого визначення умов і порядку його здійснення, полягає у забезпеченні чітких, рівних та прозорих правил для всіх суб`єктів, що беруть участь у цій системі. Умови, права та обов`язки щодо пенсійного страхування встановлюються виключно законами України. Це забезпечує правову визначеність і недопущення свавільного регулювання. При цьому, цей принцип також передбачає рівність прав і гарантій, адже законодавство повинно гарантувати однакові умови участі в системі для всіх осіб, незалежно від їхнього соціального чи економічного статусу. Крім того, зазначений принцип загальнообов`язкового державного пенсійного страхування полягає у прозорості умов нарахування пенсій, обчислення страхового стажу, розмір внесків і виплат, що дає змогу громадянам чітко розуміти свої права та обов`язки. Цей принцип правового регулювання також втілює принцип соціальної справедливості, адже законодавчо врегульовані умови покликані забезпечити справедливий розподіл пенсійних коштів між усіма учасниками системи, враховуючи сплачені внески та тривалість страхового стажу.
Принцип диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу) спрямований на забезпечення соціальної справедливості та мотивації до участі в системі страхування. Оскільки розмір пенсії прямо залежить від тривалості страхового стажу - чим довший стаж, тим вищий розмір пенсії. Це стимулює громадян працювати довше та сплачувати страхові внески протягом більшого періоду. Крім того, пенсійні виплати обчислюються з урахуванням заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески. Більший розмір заробітної плати означає більший внесок до Пенсійного фонду, що впливає на кінцевий розмір пенсії. Отже, вказаний принцип стимулює громадян працювати офіційно, отримуючи легальну заробітну плату, з якої сплачуються страхові внески, адже це безпосередньо впливає на майбутні пенсійні виплати. Отже, принцип диференціації розмірів пенсії залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати спрямований на створення прозорої, справедливої та економічно обґрунтованої пенсійної системи. Він забезпечує зв`язок між внесками, зробленими до Пенсійного фонду, і рівнем соціального забезпечення у пенсійному віці.
Таким чином, законодавче визначення умов і порядку загальнообов`язкового державного пенсійного страхування забезпечує передбачуваність, стабільність і довіру до пенсійної системи. Це є ключовою складовою соціального захисту населення.
Отже, абз.1 в сукупності з абз.2 п.5 Порядку №124 застосовується у відповідності з ч.2 ст.42 Закону №1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії під час її призначення.
В іншому випадку, відповідно до ч.3 ст.7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Повноваження суду не застосовувати нормативно-правовий акт у разі висновку про його суперечність Конституції України закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, узгоджується з принципом верховенства права.
При цьому, дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію «якості закону».
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що суди не мають застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019р. у справі №913/204/18, від 10.03.2020р. у справі №160/1088/19).
У випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Таким чином, при проведенні перерахунку пенсій, призначених у 2021-2024р.р. згідно з Законом №1058-IV, у зв`язку з щорічною індексацією, збільшується показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, як це передбачено ч.2 ст.42 Закону №1058-IV. Мають також застосовуватись відповідні Постанови №127, №118, №168, №185.
Порядок №124 має застосовуватись виключно в частині, яка не суперечить положенням Закону №1058-IV.
З огляду на визначення загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами судова палата дійшла висновку, що застосування при проведенні індексації пенсій, починаючи з 2020 року, відповідно до ч.2 ст.42 Закону №1058-IV положень п.5 Порядку №124, є протиправним (п.96 постанови Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 16.04.2025р. у справі №200/5836/24).
З врахуванням вищевикладеного, абз.1 в сукупності з абз.2 п.5 Порядку №124 застосовується лише у відповідності з ч.2 ст.42 Закону №1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення вказаної пенсії.
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що п.10 Постанови №168 установлено, що у разі коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого п.п.1-7 цієї постанови, не досягає 100 грн., встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії. Розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого п.п.1-7 цієї постанови, не може перевищувати 1500 грн.
Відповідно до п.3 Постанови №185, у разі, коли розмір підвищення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого п.1 та пп.1-7 п.2 цієї постанови, не досягає 100 грн., встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії. Розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого п.1 та пп.1-7 п.2 цієї постанови, не може перевищувати 1500 грн.
Системний аналіз вищевказаних законодавчих приписів свідчить про те, що обмеження верхньої межі індексації здійснюється для того, щоб збалансувати потреби та захистити якомога більшу кількість громадян через інструмент індексації, передусім тих громадян, пенсії яких є дуже низькими, і з іншого боку, щоб збалансувати фінансовий ресурс для проведення індексації для широких категорій осіб та утримати зростання нерівності між розміром пенсії громадян, а також з урахуванням того, що в умовах дії воєнного стану видатки в першу чергу спрямовуються на національну безпеку і оборону та на здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
При цьому, положеннями ст.42 Закону №1058-IV Уряду надане право визначати розмір, умови та порядок здійснення індексації пенсій.
Отже, в межах наданих повноважень Кабінет Міністрів України у вказаних постановах визначив верхню межу розміру індексації пенсії - 1500 грн., яку не може перевищувати сума індексації у разі здійснення підвищення розміру пенсії на виконання п.2 цих Постанов, що означає, якщо сума індексації пенсії в результаті проведеного перерахунку перевищує 1500 грн., доплата до пенсії встановлюється у межах граничної суми - в розмірі 1500 грн.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.06.2024р. у справі №420/25804/23 та від 13.06.2024р. у справі №120/14637/23, від 02.07.2024р. у справі №120/13869/23, від 09.07.2024р. у справі №120/13867/23, від 16.07.2024р. у справі №480/9389/23, від 24.10.2024р. у справі №440/3462/24, від 12.02.2025р. у справі №200/6083/23.
Крім того, суд зауважує на тому, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2024р. у справі №320/8511/23 визнано протиправним та нечинним абз.1 п.2 Постанови №168 застосування обмеження максимального розміру пенсії, визначеного законом. Визнано протиправним та нечинним абз.2 п.10 Постанови №168 щодо визначення розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого п.п.1-7 цієї постанови, який не може перевищувати 1500 грн.
Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.092024р. у справі №320/8511/23, апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Міністерства соціальної політики України - задоволено частково. Рішення від 09.01.2024р. - скасовано в частині і винесено нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та нечинним абз.2 п.10 Постанови №168 щодо визначення розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого п.п.1-7 цієї Постанови, який не може перевищувати 1500 грн. В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2024р. - залишено без змін.
Рішення суду у справі №320/8511/23 набрало законної сили 04.09.2024р.
Отже, як на час проведення індексації пенсії позивача, так і на час розгляду цієї справи п.10 Постанови №168, п.3 Постанови №185, якими встановлено обмеження верхньої межі індексації, чинні та, відповідно, мають застосовуватись.
Доводи апеляційної скарги позивача, у свою чергу, не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували вказані вище висновки суду апеляційної інстанції, а тому, відповідно, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 23.02.2026р. у справі №200/3694/24.
Окрім того, визначаючись щодо обґрунтованості поданої позивачем апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що з метою забезпечення виконання судового рішення ст.382 КАС України дійсно передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 
1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 
2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, яка відповідальний за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.
А відтак, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися за наявності для цього підстав (безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення), зокрема, у випадку, якщо:
- рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;
- існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;
- існують підтверджені доказами певні обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що:
- загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату,
- або що відповідач (його правонаступник) створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.
Враховуючи, що ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі позивачем не було наведено, що відповідач створює (чи створить) перешкоди для виконання такого судового рішення, судова колегія доходить висновку, що, на даний час, відсутні об`єктивні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі шляхом подання звіту про виконання судового рішення в порядку ст.382 КАС України.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 04.10.2019р. у справі №826/6528/18, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06.05.2019р. у справі №826/9960/15.
Також, у світлі доводів апеляційної скарги та обставин цієї справи, судова колегія звертає увагу, що згідно зі ст.324 КАС України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених у ст.249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
За змістом ч.1 ст.249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Частиною 4 ст.249 КАС України передбачено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
Відповідно до ч.9 ст.249 КАС України, окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. 
За відповідним клопотанням прокурора або ж органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.
Тобто, окрема ухвала має на меті усунення виявлених у процесі розгляду адміністративного позову порушень закону та є підставою для розгляду питання щодо відповідальності винних осіб, вона може стосуватися будь-якого суб`єкта, зокрема й того, який не бере участі у справі.
Таким чином, окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників.
Необхідність її постановлення зумовлена завданнями адміністративного судочинства, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування та їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій.
За цих обставин, слід наголосити на тому, що суд має право, а не зобов`язаний постановити окрему ухвалу. Водночас, враховуючи особливий статус суду в системі органів, що забезпечують правовий порядок, суд зобов`язаний реагувати на випадки очевидних, умисних або ж системних порушень закону.
Підставою для прийняття окремої ухвали є виявлення порушення закону та встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена включно у тому разі, якщо під час саме судового розгляду конкретної справи встановлено правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення варто перевірити (службова недбалість, зловживання владою тощо).
Аналізуючи викладене, обов`язковими умовами для прийняття окремої ухвали є порушення закону чи іншого нормативно-правового акта з чітким зазначенням такої норми та обґрунтуванням, у чому саме полягає відповідне порушення.
Крім того, якщо під час розгляду справи встановлено ознаки кримінального правопорушення, суд, постановляючи відповідну окрему ухвалу про інформування прокурора або органу досудового розслідування, має вказати, ознаки якого саме кримінального правопорушення ним було виявлено, а також обґрунтовувати, покликаючись на належні докази, які містяться в матеріалах справи, суть кримінального правопорушення.
Наведене правозастосування цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 01.02.2023р. у справі №140/506/22, від 07.12.2023р. у справі №420/21182/21 та від 14.03.2024р. у справі №420/10595/22.
З огляду на встановлені вище обставини справи, судова колегія в повному обсязі погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про те, що підстави для постановлення окремої ухвали, у даному випадку, також відсутні.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з положеннями ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, окрім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок стосовно доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та суб`єктивній думці останнього.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення має засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 30.06.2026р.

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: В.А. Голуб 

В.О. Скрипченко