УХВАЛА

24 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 450/2430/24
провадження № 61-6300св25

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Фаловської І. М.,
суддів: Грушицького А. І., Зайцева А. Ю., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Червинської М. Є.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Асташкін Арсен Володимирович, на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 січня 2025 року у складі судді Мельничук І. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року у складі колегії суддів Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П. у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав з розстроченням платежу, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири,
ВСТАНОВИВ:
Історія справи
Короткий зміст заяви
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав з розстроченням платежу на квартиру АДРЕСА_1 .
У липні 2024 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири від 14 грудня 2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрованого в реєстрі за № 1233.
Пустомитівський районний суд Львівської області ухвалою від 04 листопада 2024 року зустрічний позов прийняв до розгляду. Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав з розстроченням платежу залишив без розгляду.
10 грудня 2024 року ОСОБА_3 подав заяву про передання справи за підсудністю до господарського суду.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Пустомитівський районний суд Львівської області ухвалою від 01 січня 2025 року заяву відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про направлення справи за підсудністю задовольнив.
Цивільну справу № 450/2430/24 передав до Господарського суду Рівненської області для розгляду судом у межах справи № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_3 .
Суд першої інстанції керувався тим, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04 грудня 2024 року постановлено ухвалу про відкриття провадження в справі № 918/1061/24 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_3 , а провадження в цій цивільній справі відкрито 23 травня 2024 року, тому матеріали цивільної справи повинні бути направлені до Господарського суду Рівненської області як суду першої інстанції для приєднання до справи про неплатоспроможність боржника ОСОБА_3 , що узгоджується з постановоюВеликої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 607/6254/15-ц.
Львівський апеляційний суд постановою від 15 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 січня 2025 року змінив. Виключив з мотивувальної частини ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 січня 2025 року посилання на статтю 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Виклав абзац другий резолютивної частини ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 січня 2025 року у такій редакції:
«Цивільну справу № 450/2430/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору про купівлю-продаж квартири, укладеного 14 грудня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , направити до Господарського суду Рівненської області для розгляду судом в межах справи № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_3 .». В іншій частині оскаржувану ухвалу суду залишив без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для передання цієї справи до Господарського суду Рівненської області, однак вказав, що стаття 31 ЦПК України, яка регламентує передання справи з одного суду до іншого в межах цивільної юрисдикції, не може бути правовою підставою для передання справи до суду господарської юрисдикції, тому виснував, що слід виключити з мотивувальної частини ухвали суду посилання на норму статті 31 ЦПК України як норму закону, якою керувався суд.
Направляючи цивільну справу № 450/2430/24 до Господарського суду Рівненської області для розгляду судом у межах справи № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_3 , суд першої інстанції не врахував, що Пустомитівський районний суд Львівської області ухвалою від 04 листопада 2024 року первісну позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Максименко О. Г., до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав з розстроченням платежу залишив без розгляду.
Отже, на момент постановлення ухвали суду першої інстанції в межах розгляду цієї справи перебували лише позовні вимогиОСОБА_3  до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору про купівлю-продаж квартири, укладеного 14 грудня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), тобто з 21 жовтня 2019 року, має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
15 травня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Асташкін А. В., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 січня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року, в якій просить їх скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що:
помилковими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства;
заявлені позивачем вимоги немайнового характеру перебувають поза межами питань, які підлягають вирішенню у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 , безпосередньо не впливають на обсяг майна чи зобов`язань суб`єкта, щодо якого вирішується питання про неплатоспроможність;
суди не урахували висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 752/4361/15, постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 707/149/22, від 15 березня 2023 року у справі № 711/7709/19, від 20 вересня 2023 року у справі № 201/5683/22.
Позиції інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Луцюк О. І. зазначив, що спірні правовідносини виникли щодо майнових прав на квартиру, отже, існує спір стосовно права власності, тому він не може бути вирішений окремо від провадження у справі про неплатоспроможність.
Представник ОСОБА_3 адвокат Луцюк О. І. подав до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження з тих підстав, що пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню після їх перегляду в апеляційному порядку, а ухвала суду першої інстанції щодо передання справи на розгляд іншого суду (пункт 9 частини першої статті 353 ЦПК України) не належить до цього переліку.
Послався на ухвали Верховного Суду від 19 травня 2025 року в справах № 450/2288/24, № 450/2296/24, від 06 серпня 2025 року в справі № 450/3082/24, в яких за аналогічних обставин відмовлено у відкритті касаційного провадження та закрито касаційне провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 28 липня 2025 року відкрив касаційне провадження, витребував справу із суду першої інстанції. 
У січні 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 24 лютого 2026 року призначив справу до судового розгляду.
Верховний Суд ухвалою від 18 березня 2026 року передав справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.
Мотиви, якими керується Верховний Суд
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що наявні підстави для передання справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування пункту 9 частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України у подібних правовідносинах, викладеного в ухвалах Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2025 року у справах № 450/2288/24, № 450/2296/24, від 06 серпня 2025 року у справі № 450/3082/24, про те, щооскарження ухвал щодо передання справи на розгляд іншого суду, після їх перегляду в апеляційному порядку, у касаційному порядку не передбачено, тому касаційні скарги у цих справах подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Необхідність відступлення від висновків у наведеній постанові суду касаційної інстанції викликана таким.
Відповідно до частини другої статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
У частині третій статті 7 КУзПБ визначено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Велика Палата Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 607/6254/15-ц погодилася з висновками судів, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. Однак не погодилася з висновками про закриття провадження у справі, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення. За встановлених обставин у цій справі суди повинні були передати справу до Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/6968/16 про банкрутство ДП «Укрветсанзавод», що узгоджується з частиною третьою статті 7 КУзПБ.
В ухвалах від 19 травня 2025 року в справах № 450/2288/24, № 450/2296/24, на які посилається представник ОСОБА_3 адвокат Луцюк О. І. в клопотанні про закриття касаційного провадження, Верховний Суд відмовив у відкритті касаційних проваджень за касаційними скаргами представника ОСОБА_2 адвоката Асташкіна А. В. на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 січня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 квітня 2025 року про передання справ до Господарського суду Рівненської області для розгляду в межах справи № 918/1061/24 (відповідач у справах - ОСОБА_3).
Верховний Суд у вказаних ухвалах керувався тим, що тлумачення змісту пункту 9 частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що оскарження ухвал про передання справи на розгляд іншого суду, після їх перегляду в апеляційному порядку, у касаційному порядку не передбачено.
З посиланням на таку ж підставу Верховний Суд ухвалами від 06 серпня 2025 року у справі № 450/3082/24 та від 17 жовтня 2025 року у справі № 450/2435/24 закрив касаційні провадження як помилково відкриті.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України (який відсутній у переліку пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
У статті 31 ЦПК України, яка має назву «Передача справи з одного суду до іншого», в частині першій визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо:
1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;
2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи;
3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що питання, яке постало перед Верховним Судом у цій справі - це перевірка предметної юрисдикції справи (цивільної або господарської), що виключає застосування в такому випадку норми частини першої статті 31 ЦПК України, яка регулює питання передання справи з одного суду до іншого в межах цивільної юрисдикції, а отже, виключає і застосування в такому випадку пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України.
Такі висновки, на думку колегії, узгоджуються з постановами Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2025 року в справі № 589/4628/23, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 756/5818/23, у яких суд касаційної інстанції переглядав у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, залишені без змін постановами апеляційного суду, про передання справи до господарського суду, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство сторони спору.
Тому вважає, що є підстави для відступлення від висновку, викладеного в ухвалах Верховного Суду від 19 травня 2025 року в справах № 450/2288/24, № 450/2296/24, від 06 серпня 2025 року в справі № 450/3082/24, про те, що касаційну скаргу в цих справах подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Під час вирішення питання про прийняття справи до провадження Об`єднаної палати встановлено процесуальні обставини, які унеможливлюють прийняття справи до провадження.
Так, в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 травня 2022 року у справі № 2а-8228/12/1370 вирішувалося питання про закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2022 року, якими справу передано за підсудністю до Господарського суду Львівської області на підставі статті 7 КУзПБ.
Верховний Суд, закриваючи касаційне провадження як помилково відкрите, виснував: «Частиною другою статті 328 КАС України встановлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу (а саме: повернення заяви позивачеві (заявникові); відмови у відкритті провадження у справі; залишення позову (заяви) без розгляду; закриття провадження у справі; відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження), після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи, що відповідачем оскаржується ухвала суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду (пункт 6 частини першої статті 294 КАС України), яка відповідно до частини другої статті 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області слід відмовити.».
В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 826/1579/18 колегія суддів вирішувала аналогічне питання про закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року, які було оскаржено у частині передання справи на розгляд господарського суду, у провадженні якого перебуває справа №910/15648/18, в межах якої прийнято постанову від 25 травня 2020 року про визнання позивача банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
У наведеній ухвалі Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду закрив касаційне провадження, зазначивши таке: «Так, частиною другою статті 328 КАС України встановлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу (а саме: повернення заяви позивачеві (заявникові); відмови у відкритті провадження у справі; залишення позову (заяви) без розгляду; закриття провадження у справі; відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження), після їх перегляду в апеляційному порядку.
Враховуючи, що відповідачем оскаржується ухвала суду першої інстанції в частині передачі справи на розгляд іншого суду (пункт 6 частини першої статті 294 КАС України), яка відповідно до частини другої статті 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, колегія суддів вважає, що касаційне провадження за скаргою Головного управління ДПС у м. Києві було відкрито помилково.».
Наведене свідчить, що колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду фактично просить відступити також і від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо неможливості касаційного оскарження ухвали місцевого суду (після її перегляду в апеляційному порядку) про передання справи до господарського суду на підставі статті 7 КУзПБ.
Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду (частина третя статті 403 ЦПК України).
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, під час визначення цивільних прав і обов`язків особи чи під час розгляду будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Компетенційна складова цього поняття пов`язана із наявністю юрисдикції для розгляду справ і правильним використанням судами функціональних повноважень за результатами розгляду справи.
Європейський суд з прав людини вважає, що вислів «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, а й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Правильно мають застосовуватися і функціональні повноваження суду. Зокрема, порушення було визнане у справах проти України, коли під час перегляду постанов Вищого господарського суду України Верховний Суд України, який міг або скасувати постанову Вищого господарського суду України та повернути справу на новий розгляд до нижчого суду, або ж припинити провадження у справі, залишив у силі постанову апеляційного суду, перевищивши свої повноваження («ТОВ» Фірма Верітас» проти України», ЄСПЛ, заява № 2217/07, пункти 26-30, від 15 травня 2012 року).
З урахуванням наведеного Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає поверненню на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в зв`язку з відсутністю предмета (об`єкта) для перегляду, оскільки не є функціональним повноваженням цього суду (Об`єднаної палати) розгляд питання про відступлення від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яке належить до функціональних і виключних повноважень Великої Палати Верховного Суду. У такому випадку суд (Об`єднана палата) не вважатиметься судом, встановленим законом.
Керуючись статтями 260, 402, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Повернути справу № 450/2430/24 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав з розстроченням платежу, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартириза касаційною скаргою  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Асташкін Арсен Володимирович, на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 січня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає. 
Суддя-доповідач І. М. Фаловська

Судді А. І. Грушицький 

А. Ю. Зайцев

В. І. Крат

Д. Д. Луспеник

Є. В. Синельников

М. Є. Червинська